ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 р.	Справа № 520/6706/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.
позивача ОСОБА_1 
представника відповідача Дубаневича О.З.  
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Національного агентства з питань запобігання корупції на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 10.09.20 року по справі № 520/6706/2020
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Національного агентства з питань запобігання корупції                 
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 26.05.2020 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Національного агенства з питань запобігання корупції (далі по тексту – відповідач, бульвар Дружби Народів, буд. 28, м.   Київ, 01103, код ЄДРПОУ: 40381452), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати видалити з публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації ОСОБА_1 , подані 14.04.2018, як кандидата на посаду слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, як кандидата на посаду слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, як кандидата на посаду слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому;
- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він не є і не був особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а був лише кандидатом на посади слідчих Першого слідчого відділу (відділу розслідування злочину у сфері службової діяльності та корупції) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованих у містах, Полтаві, Хмельницькому, Києві. З огляду на те що, за результатами участі у конкурсах його не визнано переможцем у конкурсах та не призначено на відповідні посади, вважає, що на даний час відсутні правові підстави для наявності інформації щодо нього в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції щодо відмови у видалити з публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації ОСОБА_1 , подані 14.04.2018.
Зобов`язано Національне агентство з питань запобігання корупції видалити з публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації ОСОБА_1 , подані 14.04.2018, як кандидата на посаду слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, як кандидата на посаду слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, як кандидата на посаду слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що Закон України. «Про запобігання корупції» не, наділяє Національне агентство повноваженнями, щодо можливості змінювати дані в деклараціях, а також включати або виключати декларації суб`єктів.
Відповідач зазначає, що позивач як суб`єкт декларування самостійно визначив своє бажання щодо подання декларації до Реєстру, отже позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими і такими, що не відповідають вимогам антикорупційного законодавства.
Відповідач звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону особа, яка претендує на зайняття посади, зазначеної у п. 1, п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. З цього Закону, та особа, зазначена у п. 4 (крім осіб, які балотуються кандидатами у депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад, на посади сільських, селищних, міських голів) ч. 1 ст. 3 цього Закону, до призначення або обрання на відповідну посаду подає в установленому цим Законом порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій; держави або місцевого самоврядування за минулий рік, Особа, обрана депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатом місцевої ради, сільським, селищним, міським головою, подає таку декларацію впродовж п`ятнадцяти, календарних днів з дня набуття повноважень відповідно депутата, сільського, селищного, міського голови.
Відповідач вважає, що своєчасне подання декларації кандидата на посаду, забезпечило реалізацію права позивача на участь у відповідному доборі до Державного бюро розслідувань, а тому подання декларації носило легітимну мету, що свідчить про відсутність правових підстав для видалення такої декларації з реєстру.
Приймаючи рішення про проходження відповідних конкурсних процедур; для зайняття відповідної посади, особа погоджується і з тим, що наслідком такого вибору буде, зокрема, і покладення на неї обов`язку подати декларацію у формі, яка визначена державою як необхідна для забезпечення дієвого механізму боротьби з корупцією.
Відповідач вважає, що дії Національного агентства не порушують норм чинного законодавства, а підстави, за яких є можливим настання бажаних для позивача, подій на сьогодні відсутні. Позивач фактично намагається вплинути на Національне агентство шляхом звернення до суду.
Враховуючи викладене, на переконання Національного агентства, оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам щодо його обґрунтованості, оскільки воно ухвалене без повного і всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення цього спору та без надання оцінки всім аргументам: учасників справи.
Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначив, що 14.04.2018 у ході конкурсу ним було подано в порядку установленому Законом України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за минулий рік як кандидата на посаду.
За результатами останнього етапу конкурсу (співбесіди), позивача не було визнано переможцем у конкурсі та не призначено на посаду.
Отже, позивач ніколи не виконував і навіть не приступив до виконання функцій держави.
Позивач зазначає, що подані ним декларації як кандидата на посаду досі опубліковані в публічному доступі на офіційному веб-сайті НАЗК, чим порушуються його особисті немайнові права щодо втручання у приватне життя та публікації органом державної влади застарілої і неповної інформації.
Позивач вважає, що немає жодної «легітимної мети» втручання у його особисті немайнові права та не може бути виправдано будь-яким «суспільним інтересом» доведення до невизначеного кола осіб інформації про особисте життя позивача та майно тощо, бо позивач ніколи не виконував і навіть не приступив до виконання функцій держави.
На думку позивача, незважаючи на ці обставини, подані позивачем декларації як кандидата на посаду досі опубліковані публічному доступі на офіційному веб-сайті НАЗК, чим порушуються його особисті немайнові права щодо втручання у приватне життя та публікації орган державної влади застарілої і неповної інформації.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідач підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.
Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у 2018 році позивач розглядався як кандидат на посади слідчих Першого слідчого відділу (відділу розслідування злочину у сфері службової діяльності та корупції) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованих у містах, Полтаві, Хмельницькому, Києві.
Позивачем 14.04.2018 подано шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
За результатами участі у конкурсі позивача не було визнано переможцем у конкурсі та не призначено на відповідні посади.
Позивач 27.11.2019 звернувся до відповідача із заявою, у якій просив видалити інформацію про себе з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Листом від 10.12.2019 №45-13/84015/19 відповідачем роз`яснено процедуру формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Реєстру та зазначено про відсутність правових підстав для видалення декларації з Реєстру. 
Не погоджуючись з оскаржуваною рішенням відповідач, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність бездіяльності Національного агентства з питань запобігання корупції щодо відмови у видалити з публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1 Закон України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року №1700-VІI (далі по тексту – Закон України №1700-VІI) суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункті 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.
Приписами пункту «е» частини 1 статті 3 Закону України №1700-VІI суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є посадові та службові особи органів прокуратури, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, дипломатичної служби, державної лісової охорони, державної охорони природно-заповідного фонду, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику.
У пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону зазначено, що особа, яка претендує на зайняття посади, та особа, зазначена у пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, до призначення або обрання на відповідну посаду, подає в установленому цим Законом порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за минулий рік (частина третя стаття 45 Закону України №1700-VІI).
Відповідно до вимог статті 56 Закону України №1700-VІI стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а також посад з підвищеним корупційним ризиком, перелік яких затверджується Національним агентством, проводиться спеціальна перевірка, у тому числі щодо відомостей, поданих особисто. Для проведення такої спеціальної перевірки, згідно з вимогами статті 57 Закону, такі кандидати на посади до Національного агентства подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за календарний рік, що передує року, в якому особа претендує на зайняття посади.
Положеннями статті 47 Закону України №1700-VІI визначено, що подані декларації включаються до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що формується та ведеться Національним агентством.
Приписами частини другої статті 47 Закону України №1700-VІI встановлено, що інформація про особу в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігається упродовж всього часу виконання цією особою функцій держави або місцевого самоврядування, а також упродовж п`яти років після припинення виконання нею зазначених функцій, крім останньої декларації, поданої особою, яка зберігається безстроково.
Порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджений рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 №3 (далі по тексту – Порядок №3).
Підпунктом 4 пункту 5 розділу II Порядку передбачено, що суб`єкти декларування подають декларації відповідно до статті 45 Закону з додержанням таких вимог: декларація кандидата на посаду - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини третьої статті 45 Закону до призначення або обрання особи на посаду. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому особа подала заяву на зайняття посади, якщо інше не передбачено законодавством, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.
Пунктом 1 розділу III Порядку встановлено, що усі документи, які подав суб`єкт декларування, зберігаються в Реєстрі і автоматично оприлюднюються (за винятком конфіденційної інформації) у публічній частині Реєстру відповідно до цього Порядку.
Документи, які суб`єкт декларування подав до Реєстру, зберігаються у Реєстрі упродовж всього часу виконання цією особою функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону, а також упродовж п`яти років після припинення виконання нею зазначених функцій, крім останньої поданої такою особою декларації, яка зберігається безстроково.
Приписами пункту 3 частини 1 статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011№2939-VI (далі по тексту - Закону України №2939-VI) визначено, що кожна особа має право вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону.
Згідно з частиною 4 статті 10 ( Закону України №2939-VI) зберігання інформації про особу не повинно тривати довше, ніж це необхідно для досягнення мети, задля якої ця інформація збиралася.
Слід зазначити, що на офіційному веб-сайті Національного агентства забезпечується відкритий цілодобовий доступ до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, шляхом можливості перегляду, копіювання та роздруковування інформації, а також у вигляді набору даних (електронного документа), організованого у форматі, що дозволяє його автоматизоване оброблення електронними засобами (машинозчитування) з метою повторного використання.
Зазначені у декларації відомості щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта громадянина України, унікального номера запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, місця проживання, дати народження фізичних осіб, щодо яких зазначається інформація в декларації, місцезнаходження об`єктів, які наводяться в декларації (крім області, району, населеного пункту, де знаходиться об`єкт), номера рахунку в банківській чи іншій фінансовій установі, є інформацією з обмеженим доступом та не підлягають відображенню у відкритому доступі.
Інформація про особу в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігається упродовж всього часу виконання цією особою функцій держави або місцевого самоврядування, а також упродовж п`яти років після припинення виконання нею зазначених функцій, крім останньої декларації, поданої особою, яка зберігається безстроково.
Колегія суддів звертає увагу на те, що необхідною умовою для зберігання документів, які суб`єкт декларування подав до Реєстру є:
- виконання цією особою функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону - протягом усього часу;
- після припинення виконання особою функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності - упродовж п`яти років, крім останньої поданої такою особою декларації, яка зберігається безстроково.
Як встановлено матеріалами справи позивач не є та не був особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, оскільки позивача не було визнано переможцем у конкурсі та не призначено на посаду. 
Тобто правові підстави для зберігання декларації позивача відсутні.
Колегія суддів зазначає, що Закон України №1700-VІI та Порядок не містять у собі положення щодо видалення інформації з Реєстру, а визначає лише загальне поняття - «ведення реєстру».
Разом з тим, приписами пункту 3 частини 1 статті 10 Закону України  «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI визначено, що кожна особа має право вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 року № 826/13937/17.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).
Колегія суддів вважає, що зберігання інформації у реєстрі відповідно особи повинно відбуватися на підставі Закону, що у даному випадку не дотримано а наведені висновки спростовують твердження відповідача стосовно того, що останнього не наділено повноваженнями щодо видалення з Реєстру декларацій кандидатів на посаду.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції щодо відмови у видалити з публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації ОСОБА_1 , подані 14.04.2018 порушує права та інтереси позивача. 
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року по справі № 520/6706/2020 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року по справі № 520/6706/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  15.03.2021 року