РІШЕННЯ
Іменем України

25 січня 2021 року 
Київ
справа №9901/396/19
адміністративне провадження №П/9901/396/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Головуючого судді Загороднюка А.Г.,
Суддів: Білак М.В., Губської О.А., Кашпур О.В., Соколова В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним рішення, 
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позивача. 
26 липня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправним та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 20 липня 2018 року №1275/ко-18 щодо визначення результатів кваліфікаційного іспиту, відмови у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання та визнання ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді судді Зачепилівського районного суду Харківської області.
У позові зазначив, що рішенням від 20 липня 2018 року № 1275/ко-18 ВККС вирішила: визначити, що суддя Зачепилівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 не склав іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 2 березня 2018 року № 33/зп-18; відмовити судді Зачепилівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 1 лютого 2018 року № 8/зп-18, за результатами іспиту суддів місцевих та апеляційних судів; визнати суддю Зачепилівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді; внести подання до ВРП про звільнення з посади судді Зачепилівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 . Вказане рішення підписано головуючим Мішиним М.І. , Козловим А.Г. , Прилипко С.М .  
З відкритих джерел інформації позивачу стало відомо, що члена ВККС Козлова А.Г. з 27 червня 2019 року звільнено з посади відповідно до пункту 6 частини 16 статті 94, пунктів 3 і 4 частини першої частини третьої статті 96 Закону України «Про судоустрій і статус судів».
На переконання позивача, Козлов А.Г. не відповідав вимогам пункту 6 частини 16 статті Закону України «Про судоустрій і статус судів» при призначенні його на посаду члена ВККС.
Тому склад ВККС при прийнятті спірного рішення, всупереч частини 4 статті 94 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" був неповноважним, оскільки складався менш ніж з трьох її членів.
Ураховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, суд вирішив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі частини дев`ятої статті 205 КАС України.
Стислий виклад заперечення відповідача.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вказує, що станом на момент ухвалення Комісією оскаржуваного рішення від 20 липня 2018 року № 1275/ко-18 Козлов А.Г. перебував на посаді члена Комісії, брав участь у засіданнях та ухваленні відповідних рішень згідно з вимогами Закону. Викладені позивачем в обґрунтування підстав заявленого позову твердження свідчать про суб`єктивне тлумачення норм чинного законодавства та не відповідають фактичним обставинам, а відтак підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.
Обставини справи, оцінка доказів, застосування норм права та мотиви прийнятого рішення. 
Указом Президента України від 23 серпня 2012 року № 484/2012 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Зачепилівського районного суду Харківської області.
Рішенням від 1 лютого 2018 року № 8/зп-18 Комісія призначила кваліфікаційне оцінювання 1790 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді.
Рішенням від 20 липня 2018 року № 1275/ко-18 ВККС вирішила: визначити, що суддя Зачепилівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 не склав іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 2 березня 2018 року № 33/зп-18; відмовити судді Зачепилівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 1 лютого 2018 року № 8/зп-18, за результатами іспиту суддів місцевих та апеляційних судів; визнати суддю Зачепилівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді; внести подання до ВРП про звільнення з посади судді Зачепилівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 .
У липні 2018 року позивач звернувся до Верховного Суду з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в якому просив визнати протиправним та скасувати вказане рішення Комісії від 20 липня 2018 року № 1275/ко-18.
Рішенням Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 9901/713/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів про визнання протиправним та скасування рішення ВККС України відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову Верховний Суду дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято Комісією на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, оскільки Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких рішення Комісії, прийняте за результатами проведеного кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване, зокрема, у разі якщо склад членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити (пункт 1 частини третьої статті 88 Закону). Вказане рішення набрало законної сили. 
Повторне звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом про скасування рішення Комісії від 20 липня 2018 року № 1275/ко-18 щодо визначення результатів проведеного стосовно нього кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді зумовлено іншою підставою, зокрема тим, що, на його думку, в ухваленні Комісією цього рішення приймав участь Козлов А.Г. , який нелегітимно перебував на посаді члена Комісії.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 3 статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус судів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Відповідно до пункту 6 частини 16 статті 94 Закону № 1402-VIII  не можуть бути членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України особи, які не відповідають вимогам цього Закону щодо несумісності з іншими видами діяльності та не усунули таку невідповідність протягом розумного строку, але не більш як протягом тридцяти днів із дня виникнення обставин, які призводять до порушення вимог щодо несумісності.
Пунктами 3,4 частини 3 статті 96 Закону № 1402-VIII  передбачено, що підставами для звільнення члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з посади є: виявлення обставин щодо його невідповідності вимогам, визначеним у частині першій статті 94 цього Закону; суттєве порушення вимог, установлених законодавством у сфері запобігання корупції.
Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що невідповідність вимогам Закону члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України Козлова А.Г. встановлена 27 червня 2019 року виданням відповідного наказу Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, і це, на його переконання, вплинуло на правомірність прийнятого відносно нього рішення. Такі твердження позивач обґрунтовує повідомленнями у засобах масової інформації.
Оцінюючи доводи позивача Суд зауважує, що статтею 94 Закону № 1402-VIII встановлено, що до складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України обираються (призначаються) шістнадцять членів, які є громадянами України, мають повну вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права не менше п`ятнадцяти років.
Частиною другою зазначеної статті визначено, що до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України обираються (призначаються): 1) з`їздом суддів України - вісім членів Комісії з числа суддів, які мають стаж роботи на посаді судді щонайменше десять років, або суддів у відставці; 2) з`їздом представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ - два члени Комісії; 3) з`їздом адвокатів України - два члени Комісії; 4) Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини - два члени Комісії з числа осіб, які не є суддями; 5) Головою Державної судової адміністрації України - два члени Комісії з числа осіб, які не є суддями.
Згідно з пунктом 27 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону Уповноважений Верховної Ради України з прав людини протягом тридцяти днів з дня набрання чинності цим Законом повинен був призначити додатково одного члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
Листом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 25 жовтня 2016 року № 1-2480/16-35, Комісію повідомлено, що на виконання частини двадцять третьої статті 95 та пункту 27 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 11 жовтня 2016 року прийнято рішення про проведення публічного конкурсу на посаду члена Комісії за квотою Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. За результатами проведення публічного конкурсу визначено його переможця, яким став Козлов А.Г . До листа було додано копію наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 25 жовтня 2016 року № 346/к «Про призначення члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України».
Частиною четвертою статті 98 Закону установлено, що Голова Комісії видає накази, розпорядження та доручення, які є обов`язковими до виконання. На підставі вищезазначеного наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та заяви Козлова А.Г. від 14 листопада 2016 року, відповідно до статей 94, 95 Закону, наказом Голови Комісії від 14 листопада 2016 року № 403-к/тр Козлова А.Г. зараховано до штату Комісії з 15 листопада 2016 року.
Частина восьма статті 94 Закону встановлює, що строк повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України становить чотири роки з дня обрання (призначення). Одна і та сама особа не може здійснювати повноваження два строки поспіль.
Також статтями 96 та 97 Закону визначені підстави для звільнення члена Комісії та припинення повноважень члена Комісії, члени Комісії виконують свої повноваження до звільнення з посади члена Комісії або до припинення повноважень.
2 липня 2019 року за вх. № 01-8950/19 від Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини до Комісії надійшов лист від 27 червня 2019 року № 3108.2/19/30 щодо виконання наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Л. Л. від 27 червня 2019 року № 471/к «Про звільнення Козлова А.Г. з посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» (а.с. 146, 147).
Наказом в.о. Голови Комісії Бутенка В.І. від 11 липня 2019 року №321-к/тр Козлова А.Г. відраховано із штату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
За таких обставин станом на момент ухвалення Комісією оскаржуваного рішення від 20 липня 2018 року № 1275/ко-18 Козлов А.Г. перебував на посаді члена Комісії, брав участь у засіданнях та ухваленні відповідних рішень Комісії згідно з вимогами Закону.
Доказів протилежного позивачем не надано. 
Викладені позивачем в обґрунтування підстав заявленого позову твердження базуються на суб`єктивному тлумаченні повідомлень у засобах масової інформації, норм чинного законодавства та не відповідають фактичним обставинам справи.
Таким чином, на дату ухвалення Рішення Козлов А.Г. був повноправним членом ВККС і мав право брати участь (у складі ВККС) у прийнятті рішень. При цьому, рішення ВККС стосовно затверджених результатів іспиту, зокрема, щодо позивача вже отримало правову оцінку у справі № 9901/713/18 в рамках якої суд констатував правомірність прийняття рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 20 липня 2018 року №1275/ко-18 та відсутності підстав для його скасування. 
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 9901/979/18.
Отже, підстави для задоволення позову відсутні.
Судові витрати.
З огляду на результат вирішення спору, судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 266, 295 КАС України, Верховний Суд
Вирішив 
У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним рішення відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Судове рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя                                                                      А.Г. Загороднюк 

Судді:                                                                                           М.В. Білак 

                              О.А. Губська 

                              О.В. Кашпур

                              В.М. Соколов