ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1543/21 Справа № 204/1033/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
         головуючого судді Єлізаренко І.А.,
         суддів   Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,
         за участю секретаря Заворотного К.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , як законного представника малолітньої дитини ОСОБА_2 , на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2020 року у справі позовом законного представника малолітньої дитини ОСОБА_2 - ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвінової Людмили Іванівни про визнання неправомірним і скасування рішення про державну реєстрацію права власності та відновлення становища, яке існувало до порушення 

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 , як законний представник малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвінової Л. І. про визнання неправомірним і скасування рішення про державну реєстрацію права власності та відновлення становища, яке існувало до порушення.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 25 жовтня 2016 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року, яке набрало законної сили постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2019 року, витребувано з чужого незаконного володіння - у ОСОБА_2 в особі його законного представника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2019 року зупинено дію вищевказаних судових рішень до закінчення їх перегляду у касаційному порядку. 03 вересня 2019 року державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області Логвіновою Л. І. було зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на спірну квартиру, підставою виникнення права власності вказано судові рішення від 24 квітня 2019 року та від 26 червня 2019 року, дія яких була зупинена, а також договір дарування від 26 вересня 2001 року. Вважає, що вказане рішення державного реєстратора є неправомірним і підлягає скасуванню та просила суд визнати неправомірним та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області Логвінової Л. І. індексний номер 48499195 від 03 вересня 2019 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 699338212101) та відновити становище, яке існувало до порушення шляхом здійснення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 699338212101) за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням  Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2020 року у задоволенні позовної заяви законного представника малолітньої дитини ОСОБА_2 - ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвінової Л. І. про визнання неправомірним і скасування рішення про державну реєстрацію права власності та відновлення становища, яке існувало до порушення відмовлено. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , як законний представник малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, на підставі договору дарування від 26 вересня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Ладою І.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 2-4488, у власності ОСОБА_3 перебувала квартира АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2015 року у цивільній справі №200/4501/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, зокрема, було визнано квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , виділено у власність ОСОБА_4 зазначену квартиру. 
Таким чином, квартира вибула з власності ОСОБА_3 на підставі вищевказаного заочного рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2015 року у цивільній справі № 200/4501/15-ц.
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2016 року рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2015 року скасовано в частині визнання майна спільною сумісною власністю та його поділу. Відмовлено ОСОБА_4 в її позові до ОСОБА_3 про визнання, зокрема, квартири АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобото власністю ОСОБА_4 і власністю її чоловіка ОСОБА_3 , та їх поділі (а.с. 176-182).
Отже, рішення суду, на підставі якого спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника - ОСОБА_3 було скасовано у встановленому законом порядку.
Згідно договору дарування квартири від 25 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кот Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1710, квартиру АДРЕСА_1 було відчужено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
До відчуження спірного нерухомого майна ОСОБА_2 вказана квартира належала ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 26 січня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 568.
Зазначені обставини також встановлені рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року у справі № 204/2497/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в особі його законного представника ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с. 17,18).
Вказаним рішенням суду від 24 квітня 2019 року витребувано з чужого незаконного володіння - у ОСОБА_2 в особі його законного представника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2019 року рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року залишено без змін.
Ухвалою Верховного суду від 07 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі 204/2497/17, зупинено дію рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2019 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку. 
Постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2019 року залишені без змін. Поновлено виконання рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2019 року.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, ОСОБА_1 , як законний представник малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилалась на те, що право власності за відповідачем ОСОБА_3 було зареєстровано на підставі судових рішень, дія яких була зупинена, у судовому рішенні не було висновку про припинення права власності чи скасування державної реєстрації такого права на нерухоме майно за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі яких державний реєстратор мав можливість здійснити реєстрацію права власності за іншою особою, та посилалась на те, що оскаржуване рішення державного реєстратора порушує право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.
Частиною 1ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1,2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч.1ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Отже, захисту підлягає лише порушене право особи.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Слід зазначити, вказаним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року, яке набрало законної сили, витребувано з чужого незаконного володіння - у ОСОБА_2 в особі його законного представника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , а тому відсутні підстави вважати, що порушуються права ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За наяваності вказаного судового рішення, заявлені позивачем вимоги про визнання неправомірним та скасування рішення державного реєстратора не призводе до вирішення спору між сторонами щодо спірної квартири, отже позивачем обраний неефективний спосіб захисту своїх прав. 
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18).
Відповідно до частини першої статті  2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі – державна реєстрація прав) – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною першою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений певний порядок державної реєстрація прав та їх обтяжень.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень є підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень.
Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (пункт 4 частини першої статті 3 цього Закону).
Перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень, є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 4 частини першої статті 18 вказаного Закону).
Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (абзац перший частини другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язкив суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем
і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року
у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року
у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц.)
Велика Палата Верховного Суду у пункті 36 постанови від 04 вересня
2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) дійшла висновку про те, що спір про скасування запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (пункт 36).
Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц).
Отже, скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав не є належним (ефективним) способом захисту прав у випадку їх порушення. Ефективним способом захисту права власності у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). 
Зокрема, позовна вимога про визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на житлове приміщення не може бути звернена до державного реєстратора, а звертається лише до особи, яка порушує право власності.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду
 від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, провадження № 14-397цс19.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , як законного представника малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання неправомірним і скасування рішення про державну реєстрацію права власності та відновлення становища, яке існувало до порушення.
Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального та процесуального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача є необгрунтованими.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішенням державного реєстратора порушуються права ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наявності постанови Верховного Суду від 25 березня 2020 року, якою рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2019 року залишені без змін, є безпідставнимим.
Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.ст.  367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

                                        П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , як законного представника малолітньої дитини ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя

Судді