СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2021 р.                                                               Справа № 922/2425/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Пуль О.А. 

за участю секретаря Гончарова О.В.
за участю представників сторін:
від  позивача - Стриж Л.А.,  ордер   серія АХ № 1031825   від 30.11.20 р.;
від відповідача -  не з`явився;
від третьої особи не з`явився;                     
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" на рішення господарського суду Харківської області від 12.10.2020 у справі № 922/2425/20 (ухвалене  суддею Чистяковою  І.О., повний текст складено 12.10.2020)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія з управління активами "Фінекс Капітал", м. Харків
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог  на предмет спору на стороні позивача-Акціонерне товариство “Акціонерний Банк “Радабанк”, м. Дніпро
до Товариства Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м. Харків
про стягнення 197 916,21 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс Капітал" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовом до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами згідно з умовами кредитного договору № 23019/ЮКР/0 від 06.12.2019 за період з 25.06.2020 по 24.07.2020 в сумі 197 916,21 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі Договору про відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 до позивача від Акціонерного товариства "Радабанк"  перейшло право вимоги стягнення з відповідача суми боргу та нарахованих процентів за кредитним договором № 23019/ЮКР/0 від 06.12.2019, який виник у зв`язку з невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" зобов`язань з повернення отриманого кредиту за цим Договором за період з 25.06.2020 по 24.07.2020
Рішенням господарського суду Харківської області від 12.10.2020 у справі №  922/4245/20 позов задоволено  повністю.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс Капітал" заборгованість за процентами за користування кредитними коштами згідно з умовами Кредитного договору № 23019/ЮКР/0 від 06.12.2019 за період з 25.06.2020 по 24.07.2020 в сумі 197 916,21 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 2968,74 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22500,00 грн.
Рішення обґрунтовано з тих підстав, що з 26.06.2020  на підставі Договору про відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 позивач набув права вимоги погашення заборгованості за Кредитним договором  № 23019/ЮКР/0 від 06.12.2019, права нарахування процентів за користування кредитними коштами, права нарахування комісії, неустойки, штрафу та пені за весь час прострочення відповідачем виконання зобов`язань за Кредитним договором. Пунктом 3.4 Кредитного договору передбачено нарахування процентів за користування кредитом у валюті кредиту кожного дня, починаючи з дати надання кредиту згідно з методом факт/факт за встановленою в цьому пункті формулою, а згідно  з п. 3.5. Кредитного договору, сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно, в період з 25 числа до останнього банківського дня місяця.Проте  вимоги п. 3.5. Кредитного договору відповідачем виконані не були, внаслідок чого у нього виникла прострочена заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом за період з 25.06.2020 року по 24.07.2020 року в сумі 197916,21 грн.
   Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" подало на зазначене рішення  до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу,  в якій, посилаючись на нез`ясування господарським судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи  та невідповідність викладених в рішенні висновків суду обставинам справи,  просить це рішення  скасувати  в частині  стягнення з відповідача  заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за період з 25.06.2020 по 24.07.2020  в сумі 197916 грн.  та в частині  стягнення  витрат на професійну  правничу допомогу у розмірі  18500 грн.,  закрити провадження  у справі  в частині позовних вимог  про стягнення  150143,33 грн. заборгованості за процентами, а в ішій  частині позовних вимог відмовити.
     Апеляційна скарга обгрунтована тим, що господарський суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи в частині  визначення  розміру процентів  за користування кредитними коштами за період з 25.06.2020 по 24.07.2020, оскільки не перевірив  відповідність заявленої  позивачем до стягнення суми процентів  тим доказам, які були  надані позивачем разом з позовною заявою.
     Зокрема відповідач зазначає, що виходячи з умов  Кредитного договору  № 23019/ЮКР/0 від 06.12.2019 за спірний період з 25.06.2020 по 24.07.2020, який  містить 30 днів  сума процентів  за користування кредитними коштами мала становити  150    143,33 грн.(8326130,12 грн. (основний борг з повернення кредиту) * 22%(процентна  ставка за користування кредитом):366 днів :100:30 днів =150143,33 грн.), а тому  позовні вимоги в частині  стягнення за  наведений період  47772,88 грн.  не підтверджуються  доданими до позовної заяви доказами та задоволені судом першої інстанції безпідставно.  
      Відповідач просить врахувати суд апеляційної інстанції платіжні доручення про  сплату  ним у період  з 25.09.2020 по 05.10.2020 процентів за користування кредитом, пені, 3% річних,нарахованих  на суму прострочених процентів, а також  сплати частини  кредиту. 
     При цьому відповідач зазначає, що оскільки відповідно до цих платіжних доручень визнана ним сума боргу  зі сплати процентів  за користування кредитними коштами  за період з 25.06.2020 по 24.07.2020  -150143,33 грн.  сплачена  на рахунок  позивача  05.10.2020 ще до прийняття  оскаржуваного рішення по суті спору, провадження   у справі в цій частині має бути закрите  на підставі п. 2 ч. 1 статті  231 ГПК України через відсутність предмету спору. 
      Крім цього відповідач  зазначає про те, що приймаючи рішення   в частині стягнення  з відповідача  22500 грн. витрат на правничу допомогу суд першої інстанції не врахував, що зазначена сума є неспівмірною  зі складністю  справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг,оскільки справа  є нескладною і не вимагала від адвоката  витрат часу на  збирання  доказів або вивчення  судової практики, з огляду на те, що  позивачем було одночасно подано до господарського суду 7 однотипних позови, які ґрунтуються на тих самих доказах, дана справа розглядалася в порядку спрощеного провадження  без повідомлення сторін через відносно невелику ціну позову. 
       Зважаючи на це, на думку відповідача, розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 18500,00 грн. не відповідає критеріям їх реальності, обґрунтованості та пропорційності у розумінні приписів ч. 5 ст. 129 ГПК України. На його думку, обгрунтованим та справедливим є стягнення на користь позивача 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу
      У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 06.11.2020, для розгляду справи №922/2425/20 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя-доповідач Тарасова І.В., судя Шевель  О.В., суддя Пуль О.А.
      Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" на рішення господарського суду Харківської області від 12.10.2020 у справі № 922/2425/20 та ухвалено здійснити її розгляд без повідомлення учасників справи.
       09.12.2020 від відповідача -Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" надійшло клопотання, в якому він повідомив суд, що бажає прийняти  участь  у судовому засіданні та просить суд здійснити  розгляд його апеляційної скарги  з повідомленням учасників справи.
        Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.12.2020 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", м. Харків про розгляд його апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 12.10.2020 у справі № 922/2425/20 в судовому засіданні з повідомленням учасників справи задоволено та призначено її розгляд на 11.01.2021 р. о  12:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 104.
     01.12.2020 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11860), в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.   
         Відповідно до протоколу   автоматизованого розподілу справи від  11.01.2021, у зв`язку з відпусткою судді Шевель О.В.,для розгляду справи №922/2425/20 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя-доповідач Тарасова І.В., судя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А.
   В судовому засіданні представник  позивача  проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
      Відповідач та третя особа, які належним чином повідомлений про дату,  час та місце судового засідання, представників для участі в ньому не направили, про причини неявки суд не повідомили, що відповідно ч.ч. 1, 3 статті 202, ч. 12 статті 270  Господарського процесуального кодексу України є підставою для розгляду справи за їх відсутності.     
      Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
    Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
      В апеляційній скарзі  відповідач заявив клопотання, в якому просить визнати поважними причини  ненадання суду першої інстанції доданих до апеляційної скарги доказів та прийняти їх , посилаючись на те, що він з незалежних від нього обставин  не отримав ані  позовну заяву, ані ухвалу  суду про відкриття  провадження у справі,  у зв`язку з чим  не зміг скористатися  своїми процесуальними правами, у тому числі  не мав можливості надати відзив на позов з копіями документів, які стосуються предмету спору. 
       Колегія суддів задовольняє зазначене клопотання з огляду на те, що скаржник відповідно до вимог статті 269 ГПК України обґрунтував неможливість надання суду першої інстанції доданих  до апеляційної скарги доказів  з причин, що не залежали від нього, оскільки справа розглядалася без повідомлення  сторін, а надіслана судом   на його належну адресу згідно з даними ЄДРПОУ копія ухвали про відкриття проваження у справі від 13.08.2020 скаржником не отримана та повернута  відділенням поштового зв`язку з позначенням на поштовому конверті причини повернення – «адресат за вказаною адресою відсутній».
         Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представника позивача,  з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку про залишення  апеляційної скарги без задоволення, зважаючи на таке. 
06 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД “БУДІНВЕСТ" (далі - Позичальник, Відповідач) та Акціонерним товариством “Акціонерний банк “Радабанк” (далі - Первісний кредитор) було укладено кредитний договір № 23019/ЮКР/0 (далі - Кредитний договір), згідно п. 1.1 якого "Кредитор", за наявності вільних грошових коштів, зобов`язується на умовах цього договору надати Позичальнику кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 8 400 000, 00 грн, зі зменшенням ліміту кредитування згідно з п.1.2 цього Кредитного договору, зі сплатою процентів у розмірі 22% річних в порядку, визначеному даним Договором”.
Згідно з п. 3.1 Кредитного договору “видача кредиту здійснюється шляхом перерахування всієї суми кредиту або його окремої частини на поточний рахунок Позичальника чи шляхом перерахування суми кредиту за реквізитами вказаними в Заяві Позичальника про видачу кредитних коштів з врахуванням вимог п.1.1. та п.1.2. цього договору”.
З матеріалів справи вбачається, що Первісний кредитор виконав зобов`язання з надання кредиту, перерахувавши на належний Відповідачу поточний рахунок грошові кошти в сумі 8 326 130, 12 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 38949 від 06.12.2019 р. (платіжний документ, яким було ініційовано переказ грошових коштів з рахунку Первісного кредитора на поточний рахунок Відповідача).
Відповідно до п.12.3 Кредитного договору “кредитор має право у будь-який час відступити свої права та обов`язки за цим договором третій особі, при цьому підписанням цього договору Позичальник надає згоду на таке відступлення та додаткове погодження угоди про відступлення Позичальником не потрібне”.
26 червня 2020 року між Акціонерним товариством “Радабанк” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Компанія з управління активами “ФІНЕКС-КАПІТАЛ”, що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду “СТАКСЕЛЬ” (далі - ТОВ “КУА “ФІНЕКС-КАПІТАЛ”, Позивач) було укладено договір про відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст.
Згідно з п.1.1 договору відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 р., “первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор - ТОВ “КУА “ФІНЕКС-КАПІТАЛ” зобов`язаний сплатити на користь Первісного кредитора ціну договору та прийняти в повному обсязі належні Первісному кредитору права вимоги до Боржника, Іпотекодавця  та Поручителя за кредитним договором № 23019/ЮКР/0 від 06.12.2019 р., укладеним між Первісним кредитором та ТОВ "ЗАВОД “БУДІНВЕСТ" та Договорами забезпечення, включаючи права вимоги до правонаступників Боржника, Іпотекодавця та Поручителя, їх спадкоємців, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржника, Іпотекодавця та Поручителя або які зобов`язані виконати їх обов`язки, за Кредитним договором та Договорами забезпечення, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, щодо належного виконання Боржником, Іпотекодавцем та Поручителем зобов`язань за Кредитним договором та Договорами забезпечення, сплати заборгованості та/або процентів та/або комісій та/або пені та/або штрафів та/або неустойки, в тому числі право нарахування яких виникло у Первісного кредитора до укладання цього Договору, передачі предметів забезпечення (іпотеки) в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним договором та Договорами забезпечення, в тому числі права сторони/учасника в будь-яких судових та виконавчих провадженнях, а також права процесуального правонаступництва по всіх судових справах та провадженнях, що існують або можуть виникнути в майбутньому”.
Пунктом 3.1 визначено, що за відступлення права вимоги, в обсязі встановленому п.1.3 цього Договору, Новий кредитор сплачує Первісному кредитору ціну договору (вартості відступлених прав) за домовленістю сторін у розмірі 9 238 656, 49 грн.
26 червня 2020 року Позивачем було здійснено повну оплату за договором відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 р., що підтверджується платіжним дорученням N1 від 26.06.2020. В той же день, Первісний кредитор за актом приймання-передачі передав Позивачу документи, що підтверджують право вимоги до Відповідача.
Відповідно до п.1.4. договору відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020  “за взаємною домовленістю сторони встановили, що відступлення права вимоги за Кредитним договором та Договорами забезпечення, розповсюджується в повному обсязі включаючи: право Нового кредитора нараховувати та вимагати сплати процентів, комісії, неустойки, штрафів, пені за весь час прострочення Боржником та/або Іпотекодавцем та/або Поручителем своїх зобов`язань відповідно до умов Кредитного договору та Договорів забезпечення, за весь час дії Кредитного договору та Договорів забезпечення, в тому числі і до моменту укладання цього Договору”.
      Таким чином, як правомірно зазначив суд першої інстанції, позивач набув права вимоги погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема, нараховувати та вимагати сплати процентів, комісії, неустойки, штрафів, пені за весь час прострочення боржником своїх зобов`язань за весь час дії Кредитного договору, в тому числі і до моменту укладення Договору відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020.
Пунктом 3.4 Кредитного договору, передбачено нарахування процентів за користування кредитом у валюті кредиту кожного дня, починаючи з дати надання кредиту згідно з методом факт/факт за формулою :
Сума процентів за один календарний день =
Сума заборгованості по кредиту на кінець цього дня* річна процентна ставка /
фактична кількість днів у році* 100%
Відповідно до п. 3.5. Кредитного договору, сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно, в період з 25 числа до останнього банківського дня місяця.
Таким чином, проценти, нараховані за користування кредитом за період з 25.06.2020 року по 24.07.2020 року  включно, мали бути сплачені Відповідачем в період з 25 по 31 липня 2020 року включно.
      Як зазначає позивач, та, що не спростовано відповідачем, під час розгляду справи, вимоги п. 3.5. Кредитного договору останнім виконані не були, внаслідок чого у Відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом за період з 25.06.2020 року по 24.07.2020 року в сумі 197916,21 грн.
25.09.2020 відповідачем перераховано позивачу 155148,10 грн., та 05.10.2020 - 4091006,94 грн., що не заперечується сторонами.
      Враховуючи викладене, відповідач просив, зокрема, закрити провадження у справі в частині стягнення з нього 150143,33 грн.  боргу.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи,  колегія суддів зазначає таке. 
За змістом ст. 11, 525, 526 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Отже, за своєю суттю кредитний договір є результатом точної, досягнутої раніше сторонами домовленості в цивільному обігу про порядок взаємовідносин щодо надання та повернення грошових коштів, де перераховані всі права і обов`язки сторін, в тому числі чітко визначено його ціну, порядок розрахунків, терміни виконання умов й інші необхідні елементи, тобто породжує цивільно-правові наслідки для сторін, що виключає віднесення правовідносин до публічно-правових.
Предметом даного спору є стягнення 197932,48 грн. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами згідно з умовами Кредитного договору за період з 25.06.2020 по 24.07.2020. 
Як вже зазначалось, пунктом 1.1 кредитного договору встановлено розмір процентів за користування кредитом - 22%. 
Разом з цим у пункті 1.1 Кредитного договору сторони також погодили, що у разі порушення позичальником зобов`язань, передбачених п. 6.14 цього Договору, кредитор має право, починаючи з 20 банківського дня місяця наступного за місяцем виконання такого порушення, збільшити процентну ставку за користування кредитом на 2% річних. У разі, якщо було здійснено вказане збільшення процентної ставки, її зниження на 2% річних може бути здійснено за клопотанням позичальника лише у разі виконання ним зобов`язань, передбачених п. 6.14 цього договору. У разі порушення позичальником зобов`язань, передбачених п. 6.15 цього договору, кредитор має право, з наступного банківського дня за днем порушення збільшити процентну ставку за користування кредитом 5% річних або вимагати розірвання кредитного договору та дострокового погашення боргу. У разі, якщо було здійснено вказане збільшення процентної ставки, її зниження на 5% може бути здійснено за клопотанням позичальника лише у разі виконання ним зобов`язань, передбачених п. 6.15 цього Договору.
      Так, відповідно до п. 6.14 Кредитного договору позичальник зобов`язується не пізніше дня укладання цього Договору укласти з банком договір банківського рахунку (на умовах та згідно типової форми договору банківського рахунку, затвердженої Правлінням банку, та згідно з тарифами, що діють в банку на дату укладання договору банківського рахунку). Починаючи з дати укладання кредитного договору та до повного виконання зобов`язань по цьому договору забезпечувати щомісячні чисті надходження виручки від реалізації товарів (надання послуг) на поточні рахунки, відкриті у банку, у розмірі не меншому ніж 100% від загального обсягу чистих надходжень на рахунки позичальника у банках. Для можливості відстеження виконання даної умови позичальник зобов`язаний надавати щомісячно, впродовж всього строку дії цього договору до 10 числа місяця, наступного за звітним, картки 31 рахунку по всіх банках в електронному вигляді та інші документи за запитом банку. 
       У строк по 31.03.2020 позичальник зобов`язується оформити документи на право користування земельною ділянкою (укласти договори оренди земельної ділянки) за місцезнаходженням предмету іпотеки, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Велозаводська, будинок 1) (п. 6.15 Кредитного договору).
       Проте, відповідачем не надано доказів виконання вказаних у пунктах 6.14 та 6.15 зобов`язань, а тому позивачем при нарахуванні процентів за користування кредитними коштами в період з 25.06.2020 по 24.07.2020 правомірно застосовано процентну ставку у розмірі 29% та визначено розмір процентів у сумі 197916,21 грн.
При цьому колегія суддів звертає увагу на положення пунктів 1.4 та 2.5 Договору про відступлення, якими передбачено, що відступлення права вимоги за кредитним договором розповсюджується в повному обсязі включаючи, зокрема, на право нового кредитора нараховувати та вимагати сплати процентів за весь час дії Кредитного договору, в тому числі і до моменту укладення цього Договору про відсутплення.
Зважаючи на наведене, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи  скаржника щодо неправильного обчислення позивачем  суми процентів за спірний період з 25.06.2020 по 24.07.2020 та необґрунтованості внаслідок цього  заявленого до стягнення боргу  в сумі 47772,88 грн., оскільки, виходячи з наведеного в апеляційній скарзі розрахунку  відповідача  такі доводи  ґрунтуються  на застосуванні  відповідачем процентної ставки в розмірі 22% замість застосованої позивачем -29%, що, як зазначено вище, суперечить умовам Кредитного Договору. 
Як було зазначено, після звернення позивача до суду відповідачем було сплачено 25.09.2020 – 155148,10 грн. та 05.10.2020 – 4091006,94 грн., що визнається сторонами в апеляційній скарзі та відзиві на неї.
Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Пунктом 3.10 Кредитного договору сторони встановили такий порядок погашення заборгованості за цим Договором: в першу чергу погашається прострочена заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитором; в другу чергу погашається прострочена заборгованість за нарахованими відповідно до умов цього договору комісійними винагородами; в третю чергу погашається прострочена заборгованість за кредитом; в четверту чергу погашається строкова заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом; в п`яту чергу погашається строкова заборгованість за нарахованими відповідно до умов цього договору комісійними винагородами; в шосту чергу погашається строкова заборгованість за кредитом; в сьому чергу погашається заборгованість за неустойкою, обчисленою кредитом, та інша безспірна заборгованість позичальника за цим договором. 
Таким чином, сторонами було визначено порядок погашення заборгованості позичальника, тому самостійне визначення відповідачем в платіжних дорученнях призначення платежу всупереч умовам договору не впливає на порядок розподілу сум, що надійшли від нього, який має здійснюватися відповідно до умов договору. У зв`язку з чим, посилання відповідача на необхідність зарахування сплачених сум відповідно до вказаного у платіжних дорученнях призначення платежу є необгрунтованим. 
Як зазначив позивач  у відзиві на апеляційну скаргу,  зважаючи на наведені умови Кредитного договору щодо черговості погашення заборгованості позичальника, сплачені ним грошові кошти, в тому числі  25.09.2020 – 155148,10 грн. та 05.10.2020 – 4091006,94 грн., було зараховано  в рахунок наступних платежів, які не стосуються спірної заборгованості.
    Так, за рахунок суми, що надійшла 28.12.2019 року були частково погашені процентів  за користування кредитом за період з 06.12.2019 року по 24.12.2019 року.
   За рахунок суми, що надійшла 03.01.2020 року було повністю погашено прострочені проценти за користування кредитом за період з 06.12.2019 року по 24.12.2019 року.
      За рахунок сум, що надійшли 25.02.2020 року та 31.03.2020 року було частково (в сумі надходження - 58 800 грн.) погашено прострочені проценти за користування кредитом за період з 25.12.2019 року по 24.01.2019 року. Залишок заборгованості за цей період склав 96 444 грн. 09 коп.
     Після надходження 25.09.2020 року суми 155 148,10 грн., за її рахунок було погашено залишок прострочених процентів за період з 25.12.2019 року по 24.01.2019 року в сумі 96 444 грн. 09 коп. та частково (в сумі 58 704,01 грн) погашено прострочені проценти за період з 25.01.2020 року по 24.02.2020 року. Залишок непогашених прострочених процентів за період з 25.01.2020 року по 24.02.2020 року становив 108 273,57 грн.
      Після надходження 05.10.2020 року суми в розмірі 4 091 006,94 грн, відповідно до умов Кредитного договору, були погашені:
      - залишок прострочених процентів за період з 25.01.2020 року по 24.02.2020 року в сумі 108 273,57 грн;
     -  прострочені проценти за періоди з 24.02.2020 року по 25.09.2020 року в сумі 1 364 256,89 грн;
      -  строкові проценти за період з 25.09.2020 року по 05.10.2020 року в сумі 72 569,28 грн.
      Відповідач не спростував правомірність зазначеного зарахування.    
   Стосовно стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22500,00 грн. колегія суддів зазначає таке. 
     У статті 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною 4      статті 126 ГПК України      розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 цього Кодексу).
Частина 5 статті 129 ГПК України передбачає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).
Згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Вищевказані критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Як свідчать матеріали справи, інтереси позивача в суді першої інстанції представляла адвокат Стриж Л.А., яка просила стягнути з відповідача на користь позивача 22500,00 грн. витрат на правову допомогу, пов`язану з розглядом справи №922/2430/20.
На підтвердження понесених судових витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 22500,00 грн. позивачем надано, зокрема, угоду про надання правової допомоги №2812 від 28.12.2019, додаткову угоду №1 від 28.12.2019 до угоди про надання правової допомоги, додаток №1 від 13.08.2020 до угоди про надання правової допомоги від 28.12.2019, акт приймання-передачі виконаних робіт № 1  від 23.09.2020 до угоди від 28.12.2019, платіжне доручення № 1 від 23.09.2020 на суму 22500,00 грн. 
Так, 28.12.2019 між ТОВ "Компанія з управління активами "Фінекс Капітал" (клієнт) та Стриж Л.А. (адвокат) укладена угода про надання правової допомоги №2812 від 28.12.2019 (далі – Угода), відповідно до умов якої в порядку та на умовах, визначених цією угодою, клієнт доручає адвокату, а адвокат відповідно до чинного в Україні законодавства приймає на себе обов`язки здійснювати представницькі повноваження, захищати права та законні інтереси клієнта, надавати іншу юридичну допомогу в обсязі і на умовах, встановлених цією Угодою (п.1.1 Угоди).
Відповідно до п 4.1. Угоди умови, строки, порядок розрахунку, а також розмір винагороди (гонорара), який сплачується клієнтом на користь адвоката, сторони оговорюють в додатку №1 до цієї угоди, який складається в 2-х примірниках, по одному примірнику для кожної із сторін, які є ідентичними, мають однакову юридичну силу і кожний із примірників є оригіналом.
28.12.2019 між клієнтом та адвокатом укладено додаткову угоду №1 до угоди про надання правової допомоги № 2812 від 28.12.2019, де сторонами погоджено тарифи на послуги, що надаються в порядку та на умовах, визначених угодою про надання правової допомоги № 2812 від 28 12 2019.
13.08.2020 між клієнтом та адвокатом підписано додаток №1 до угоди від 28.12.2019, згідно з яким сторонами погоджено, що вартість послуг із супроводження ведення справи №922/2425/20 в господарському суді Харківської області становить 30000,00 грн.
23.09.2020 між клієнтом та адвокатом складено та підписано акт приймання-передачі виконаних робіт за угодою про надання правової допомоги №2812 від 28.12.2019 із зазначенням опису наданих адвокатом послуг. Загальна вартість за надані послуги склала 22500,00 грн., з яких досудовий аналіз справи: вивчення та аналіз кредитного договору №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019 та договору відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020, здійснення розрахунків щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та 3% річних і інфляційних нарахувань, загальна вартість послуг 10000,00 грн.; надання консультації з питань відкриття провадження у справі, порядку і строків судового розгляду, загальна вартість послуг 2000,00 грн.; складання процесуальних документів по справі, у тому числі: позовна заява з розрахунками до неї, загальна вартість 7000,00 грн.; організація та направлення засобами поштового зв`язку позовної заяви на адресу відповідача по справі, загальна вартість 500,00 грн.;оформлення та подання  позовної заяви  до господарського суду Харківської області, загальна вартість 500,00 грн., організація  та направлення  засобами поштового зв`язку позовної заяви  на адресу третьої особи-АТ «АБ «Радабанк», загальна вартість 500,00 грн 
Платіжним дорученням №1 від 23.09.2020 клієнт перерахував адвокату 22500,00 грн., призначення платежу - “сплата за послуги згідно угоди про надання правової допомоги №2812 від 28.12.2019; справа №922/2425/20 без ПДВ”.
         Колегія суддів зазначає, що у розумінні положень частини 5      статті 126 ГПК України      зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
       Натомість відповідач, посилаючись в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції неспівмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката   зі складністю  справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг,  не заявляв відповідного клопотання в суді першої інстанції.
    Також, посилаючись в апеляційній скарзі на неможливість реалізувати  свої процесуальні права з надання суду першої інстанції доказів, заяв,  клопотань з причин, що  від нього не залежали, відповідач в суді апеляційної інстанції також не заявляв клопотання щодо зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, а тому  у суду першої  та апеляційної інстанції відсутні підстави для зменшення  заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу.       
    Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач  обґрунтовуючи неспівмірність витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката   зі складністю  справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг, посилається на те, що справа  є нескладною і не вимагала від адвоката  витрат часу на  збирання  доказів або вивчення  судової практики, з огляду на те, що  позивачем було одночасно подано до господарського суду 7 однотипних позови, які ґрунтуються на тих самих доказах  та  справа розглядалася в порядку спрощеного провадження  без повідомлення сторін через відносно невелику ціну позову.
Разом  з тим,  втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої      статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Таким чином, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано суду доказів з метою доведення надмірності понесених відповідачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування.
За таких обставин господарський суд першої інстанції дійшов  правомірного висновку про покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі  22500 грн.
      Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підлягає залишенню без змін, а  апеляційна скарга  - без задоволення.
      Керуючись статтями 129, 269, п. 1 ч. 1 статті  275, статтею  276, статтями 281, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-
                                                                                                                                                          
                                              ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" залишити без задоволення.
   Рішення господарського суду Харківської області від 12.10.2020 у справі № 922/2425/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.         
       Повний текст постанови складено  15.01.2021

Головуючий суддя                                                                    І.В. Тарасова

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                           О.А. Пуль