ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року	Львів	Справа № 380/7004/20 пров. № А/857/15395/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                        Пліша М.А.,
суддів                                                             Кушнерика М.П., Качмара В.Я., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року (головуючий суддя Братичак У.В., м. Львів, повний текст складено 13.11.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив визнати бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» протиправною, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що таке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. 
В апеляційній скарзі зазначає, що згідно ч. 3 ст. 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Стаття 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) передбачає виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. 
Відповідно до п. 2 ст. 15 Закону у зв`язку із закінченням строку контракту одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Законодавець жодних застережень не робить щодо того, яка це повинна бути вислуга, календарна, чи загальна (календарна+пільгова). Моя вислуга становить більше 10 років. 
Абзац 4 п. 2 статті 15 Закону встановлює, що виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання. 
При цьому, положення вищевказаних нормативних актів не ставлять в залежність набуття права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги років та не встановлюють те, що вислуга років у пільговому обрахуванні не зараховується до вислуги років для призначення військовослужбовцю грошової допомоги при звільненні. 
Наявність у нього більше 10 років вислуги є підставою для призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до п. 4 п. 2 ст. 16 Закону. 
З урахуванням викладеного, не здійснення відповідачем виплатити одноразової грошової допомоги при звільненні суперечить положенням чинного законодавства. 
В обгрунтування свого рішення суд посилається на пункт 1 глави 9 розділу V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 (далі - Інструкція), який встановив додаткові умови для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, що суперечить нормам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Тобто між положеннями Закону та Інструкції наявна суперечність.
При цьому, варто врахувати що, встановлення умови про наявність виключно 10 років календарної вислуги років для призначення одноразової грошової допомоги при звільненні не є деталізацією Закону, а є звуженням його положень, що є неприпустимим, є власним тлумаченням норм Закону розробника положень Інструкції.
Якщо б законодавець визначив, що для призначення одноразової грошової допомоги при звільненні необхідно більше 10 років календарної вислуги вказана норма Закону містила би таке зазначення.
При цьому, аналогічні положення нормі п. 2 статті 15 Закону містяться в статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункті 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей».
Положення вищевказаних нормативних актів, які мають вищу юридичну силу ніж Інструкція, також не ставлять в залежність набуття права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги років та не встановлюють те, що вислуга років у пільговому обрахуванні не зараховується до вислуги років для призначення військовослужбовцю грошової допомоги при звільненні.
При цьому, всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.
Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні їм суперечити, а відтак, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону необхідно застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
Крім того, згідно частини 4 статті 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта закону України суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
З урахуванням вказаного, застосування Судом положення Інструкції до спірних правовідносин суперечить чинному законодавству.
Судом протиправно не застосовані правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 11.04.2018 у справі 806/2104/17. Правова позиція Верховного Суду, була сформована у зв`язку з застосуванням норми п. 2 статті 15 Закону. При цьому апелянт зазначає, що  до вказаної норми Закону не вносились зміни з 2014 року. При цьому, наразі це єдина постанова Верховного Суду щодо застосування вказаної норми права. Постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку викладеного за розглядом справи 806/2104/17 відсутні. 
Так, колегія суддів Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі 806/2104/17 дійшла до висновку, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». Умовою ж набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до пункту другого статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «...вислуги 10 років і більше».
Таким чином, в пункті другому статті 15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги. 
Отже, в силу частини 5 статті 242 КАС України суд мав врахувати висновки викладені у вказаній постанові Верховного Суду при вирішенні даної справи. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.  
Судом першої інстанції встановлено, що наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 28.01.2020 № 28 -ОС ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до наказу начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01.03.2020 №106-ОС ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
На момент звільнення позивача з військової служби вислуга років позивача, з урахуванням наказу начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №273-ОС від 12.06.2020 яким були внесені зміни до наказу начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01.03.2020 №106-ОС щодо вислуги років ОСОБА_1 становила 11 років 02 місяці 16 днів, з яких календарна – 08 років 06 місяців 26 днів, пільгова – 02 роки 07 місяців 20 днів.
16.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України із зверненням, в якому просив виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше.
Відповідач листом від 30.07.2020 №12/Ш-140 повідомив позивача про те, що станом на день виключення, а саме на 01.03.2020 календарна вислуга років ОСОБА_1 складає 08 років 06 місяців 26 днів, а тому відсутні підстави для виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно вказав, що згідно із ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (з наступними змінами та доповненнями) соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були: звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що замішаються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 р. за №854/32306) визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років) (пп.1 п.9 розділу V).
Оскільки на день звільнення позивача (01.03.2020) його загальна вислуга років складала 11 років 02 місяці 16 днів, а календарна - 08 років 06 місяців 26 днів; пільгова - 02 роки 07 місяців 20 днів, то суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до позивача на момент звільнення положень п.2 ст.15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», бо грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (саме календарної вислуги років), оскільки така конкретизація міститься у пп.1 п.9 розділу V Інструкції. Натомість календарна вислуга років ОСОБА_1 складає лише 08 років 06 місяців 26 днів.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що положення Інструкції в цій частині не суперечить змісту п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки дана норма закону для розрахунку періоду щодо виплати вказаної допомоги використовує саме календарні роки служби, а не загальну вислугу, яка може включати в себе також і пільгові періоди служби, При цьому, покликався на аналогічну правову позицію викладену Верховним Судом 10 червня 2020 року у справі №400/2324/19.
Проте, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується. 
Як уже зазначалось вище відповідно до п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
При цьому, аналогічні положення нормі п. 2 статті 15 Закону містяться в статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункті 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей».
Згідно частини 4 статті 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта закону України суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Положення вищевказаних нормативних актів (Законів України та постанови Кабінету Міністрів України) мають вищу юридичну силу ніж Інструкція, на яку покликався суду першої інстанції. 
Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні їм суперечити, а відтак, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону необхідно застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
З урахуванням вказаного, застосування судом першої інстанції, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог,  положення Інструкції до спірних правовідносин суперечить чинному законодавству.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у даній спірній ситуації, поняття «календарна вислуга років» застосовується для визначення розрахункової величини - розміру грошової допомоги, а саме: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби», а не для визначення необхідної для призначення допомоги вислуги років. Умовою ж набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність саме «...вислуги 10 років і більше».
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі 806/2104/17. Правова позиція Верховного Суду, була сформована у зв`язку з застосуванням норми п.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, колегія суддів Верховного Суду дійшла до висновку, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». Умовою ж набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «...вислуги 10 років і більше».
При цьому, слід зауважити, що  до вказаної норми Закону зміни не вносились.
Таким чином, в пункті другому статті 15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що покликання суду першої інстанції на позицію викладену Верховним Судом 10 червня 2020 року у справі №400/2324/19 є некоректним, оскільки така позиція викладена в ухвалі про повернення касаційної скарги, і в указаній ухвалі відсутнє покликання на те, що суд відступив від правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі 806/2104/17.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки вислуга років позивача становить 11 років 02 місяці 16 днів, з яких календарна – 08 років 06 місяців 26 днів, пільгова – 02 роки 07 місяців 20 днів, то відповідно позивач вправі отримати одноразову грошову допомогу передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
З огляду на це, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, бо висновки суду не відповідають матеріалам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, а позовні вимоги – задовольнити.  
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Тому з відповідача з урахуванням вимог ч. 1ст. 139 КАС України слід стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань сплачений позивачем судовий збір.     
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року по справі № 380/7004/20 – скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Стягнути з бюджетних асигнувань Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 20 копійок.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	В.Я. Качмар