Справа № 161/19361/20  Провадження №33/802/231/21 	Головуючий у 1 інстанції:Черняк В. В. 	
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП 	Доповідач: Клок  О. М.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року                                                                 місто Луцьк
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., розглянувши апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протокол -  ОСОБА_1  на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 гривні.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона згідно протоколу про адміністративне правопорушення 13 листопада 2020 року о 01 год. 49 хв. у м. Луцьку по вул. Глушець, 39, керувала автомобілем «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовилася у лікаря-нарколога у КП «ВМЦТЗ» за адресою м. Луцьк, вул. Карбишева, 2, чим порушила вимоги п.2.5 ПДР, та вчинила правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує на невідповідність постанови вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. Посилається на те, що судом, неповно та необ`єктивно, з`ясовано обставини справи та вирішено її всупереч вимог законодавства. Зазначає те, що суддею місцевого суду, було порушено право на захист, оскільки суд розглянув справу без її участі, та залишив поза увагою її клопотання від 10 лютого 2021 року в якому вона вказує, що хоче бути особисто присутня при розгляді справи, а суддею при постановленні рішення безпідставно зазначено, що вона просила відкласти розгляд справи, у зв`язку з хворобою та не можливістю самостійно прибути у зал судових засідань, та можливістю скористатись правовою допомогою. Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення інспектор поліції не вказав, чи пропонувалось їй пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків, а самостійно визначив, що вона керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, вказавши такі ознаки: як запах алкоголю з порожнини рота. Крім того, вказує що в протоколі, який розглядався судом, не зазначено в чому виразилась відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у визначеному законом порядку. Зазначає, що за змістом протоколу така відмова відбулася лише в присутності лікаря-нарколога. Разом з тим, вказує що інспектор поліції не залучив двох свідків відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та не зазначив дії водія щодо ухилення від огляду. Окрім цього, вказує що правопорушення в ч.1 та й в цілому в ст.130 КУпАП не передбачено відповідальності за керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Не передбачена така відповідальність і в інших статтях КУпАП, а тому просить скасувати постанову, а провадження у справі за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Щодо доводів апелянта про те, що судом було порушено право на захист, та залишено поза увагою її клопотання від 10 лютого 2021 року в якому вона вказує, що хоче бути особисто присутня при розгляді справи, то останні на думку апеляційного суду не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 подала вказане клопотання особисто прибувши до канцелярії суду 10 лютого 2021 року (а.с.19), що дає підстави вважати, що стан здоров`я дозволив їй переміщуватися та з`явитись на судовий на судовий пригляд 11 лютого 2021 року на наступний день.
Крім цього, суд бере до уваги на підтвердження цієї обставини і той факт, що лікарняне було відкрито в місті Любомлі 09.02.2021 року, а вже 10 лютого 2021 року ОСОБА_1 перебувала в місті Луцьку, за близько 130-140 км.
Що стосується надання часу для можливості скористатися правом на залучення захисника, то і в цій частині суд знаходить доводи ОСОБА_1 безпідставними, оскільки з моменту складання протоколу пройшло майже 2 місяці, останній складено було в присутності особи, тобто у ОСОБА_1 було достатньо часу для укладення договору з захисником. Крім того, в апеляційній скарзі зазначила, що 01.02.2021 уклала договір з адвокатом Сіваком О.В. Також, остання не була позбавлена можливості особисто цікавитись на якій стадії розгляду знаходиться її справа.
Окрім цього, з відеозаписів, які долучені до матеріалів справи (а.с.11) слідує, що протокол про адміністративне правопорушення був зачитаний працівником поліції вголос, оскільки ОСОБА_1 від дачі пояснень та підпису в протоколі відмовлявся, а тому остання повідомлялась органом поліції про розгляд справи, щодо неї о 10:00 год. 03 грудня 2020 року в Луцькому міськрайонному суді Волинської області. З доводами, які викладені в постанові суду, про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 повністю погоджується і апеляційний суд.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
Таким чином, жодних порушень права на захист, судом допущено не було, з огляду також і на те, що в апеляційний суд ОСОБА_1 не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. 
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Факт вчинення  ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1. ст. 130 КУпАП доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії серії ОБ № 173672 від 13 листопада 2020 року (а.с.1), згідно якого  ОСОБА_1 керувала автомобілем «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння, довідкою УПП у Волинській області про наявність у  ОСОБА_1 посвідчення водія (а.с.3), висновком лікаря-нарколога КП «Волинський медичний центр терапії залежностей» Волинської обласної ради з відміткою про відмову від огляду (а.с.4), актом огляду на стан сп`яніння на місці події, з відміткою про незгоду  ОСОБА_1  з його результатами (а.с.8), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Окрім того, відеозаписом з бодікамер та відеореєстратора поліцейських також підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення. 
Дані докази, на думку апеляційного суду, є належними та допустимими, оскільки отримані в порядку, передбаченому законом, та прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для провадження.
Враховуючи вищенаведені докази, які в своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи і узгоджуються між собою та відтворюють картину вчиненого правопорушення, суддя знаходить доводи ОСОБА_1 про те, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, безпідставними.
Твердження апелянта про порушення працівниками поліції порядку освідування на стан алкогольного сп`яніння, апеляційним судом не беруться до уваги, оскільки остання відмовилась від проходження такого огляду в КП «Волинський медичний центр терапії залежностей» Волинської обласної ради.
Сам факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підтверджений матеріалами справи, так і не спростований апелянтом.
Доводи апелянта про те, що інспектор поліції не залучив двох свідків відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та не зазначив дії водія щодо ухилення від огляду, на думку апеляційного суду є безпідставними оскільки, не ґрунтуються на законі.
Щодо доводів апелянта про скасування нормативно-правового акта та відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння слід зазначити наступне.
До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, було виключено з ч. 1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Виходячи із цих положень, до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили правопорушення у виді керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, має бути застосований закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.
Особи, які до 01 липня 2020 року вчинили правопорушення у виді керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності за ст. 286-1 КК України, адже Законом було посилено юридичну відповідальність і замість адміністративної відповідальності було передбачено кримінальну відповідальність, яка є найбільш суворою за змістом державного примусу та правовими наслідками. Так, на відміну від ст. 130 КУпАП у редакції від 07 липня 2016 року, згідно з якою керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, каралось штрафом у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, санкція ст. 286-1 КК передбачає покарання у виді штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Таким чином, підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п. 6 ст. 247 КУпАП відсутня. Згідно з цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.
В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість, у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність, зокрема керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, була не скасована, а навпаки посилена.
У відповідності до ст.294 ч.7 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
З урахуванням наведеного, суд обґрунтовано визнав винною та призначив ОСОБА_1 безальтернативне адміністративне стягнення, яке передбачене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 294 КУпАП, 
                                
П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протокол – ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Волинського апеляційного суду О.М. Клок