ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №334/480/21                 Головуючий в 1 інст.Ісаков Д.О.
Провадження №33/807/193/21                                                Доповідач в 2 інст.Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.44-3КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021року                        місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Голованової Ю.А. розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за апеляційною скаргою останнього на постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10лютого 2021 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює водієм в ТОВ «Тревел-Авто», зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 454,00 грн.

Згідно з постановою суду, 21 січня 2021 року о 16-42 годині, в м.Запоріжжя, Дніпровський район, вул.Верхня, буд.11-6, водій ОСОБА_1 , виконуючи регулярні пасажирські перевезення по міському маршруту №10 на МТЗ Mercedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент зупинки у салоні кількість пасажирів перевищувало дозволену технічною характеристикою транспортного засобу 18 пасажирів, а саме: у салоні перебувало 22 пасажири, що на 4 особи перевищувало дозволену кількість, чим порушив п.10 постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та звільнити його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, судом першої інстанції не було в повній мірі дотримано вимоги ст.ст.23,33 КУпАП, в силу яких, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. Зокрема, при накладенні стягнення не було враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Надаючи письмові пояснення до суду першої інстанції, він свою вину у порушенні пункті 10 Постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09 грудня 2020 року повністю визнав та щиро розкаявся у вчиненому діянні. Він пояснив, що при вчиненні правопорушення керувався виключно співчуттям до пасажирів та не мав намірів на спричинення будь-якої шкоди інтересам держави та суспільства.
Разом з тим, судом першої інстанції в оскаржуваній постанові про наявність такої обставини, що пом`якшує відповідальність, як щире каяття винного, взагалі не зазначено. Не зважаючи на важливість мотивів вчинення правопорушення, суб`єктивного ставлення порушника до вчиненого діяння місцевим судом ці обставини досліджені не були та не надано їм оцінки.
Вказуючи на той факт, що він не має статусу фізичної особи-підприємця, він лише наголошував, що єдиним джерелом його існування є заробітна плата і інших доходів він не отримує. Він бажав надати суду пояснення стосовно його майнового стану.
Натомість, місцевим судом було невірно оцінено зазначений довід та зроблено хибний висновок, що він заперечує проти визнання його суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, що, в свою чергу, повністю протирічить факту його щирого розкаяння.
Також, місцевим судом при винесенні оскаржуваної постанови не було враховано його особу, а саме те, що за весь період дії карантину до адміністративної відповідальності за порушення обмежувальних протиепідемічних заходів він притягується вперше, працює, перебуває у шлюбі та має повнолітнього сина 2000 року народження, який навчається у вищому навчальному закладі за денною формою навчання на платній основі.
На підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, до протоколу додано рапорт поліцейського взводу 1 роти 1 батальйону 2 УПП в Запорізькій області ДПП сержанта поліції Молодцової В. та диск з відеоматеріалом.
Матеріали справи не містять даних щодо технічної характеристики транспортного засобу, визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб (наприклад, копії технічного паспорту), із зазначенням кількості місць для сидіння пасажирів у даному транспортному засобі.
Окрім того, з наданих місцевому суду матеріалів не випливає, що працівниками поліції під час встановлення обставин правопорушення, а також складання протоколу про адміністративне правопорушення були залучені свідки, відомості про яких протокол в порушення вимог ст. 256 КУпАП не містить.

Також апелянт посилається на норми положень ст.22, ч.2 ст.284 КУпАП.

Заслухавши  ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Голованову Ю.А., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Зі змісту ст.283 КУпАП убачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність. 
Вказані вимоги закону судом першої інстанції враховані не в повній мірі при розгляді цієї справи. 
Так, згідно з матеріалами справи, відносно  ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення Серії АА№348327 від 21 січня 2021 року, у якому зазначено, що 21 січня 2021 року о 16-42 годині, в м.Запоріжжя, Дніпровський район, вул.Верхня, буд. 11-6, водій ОСОБА_1 , виконуючи регулярні пасажирські перевезення по міському маршруту №10 на МТЗ Mercedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент зупинки у салоні кількість пасажирів перевищувало дозволену технічною характеристикою транспортного засобу 18 пасажирів, а саме у салоні перебувало 22 пасажири, що на 4 особи перевищувала дозволену кількість, чим порушив п.10 постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року.
До протоколу додано:
рапорт поліцейської Молодцової В.Г., згідно з яким, 21 січня 2021 року о 08-00 годині остання заступила на службу з охорони громадського порядку у складі ПА-151, спільно з ЗКР № батальйону 2, лейтенантом поліції Павловським В.А. Під час патрулювання біля буд.11-б по вул.Верхня в Дніпровському районі м.Запоріжжя о 16-42 годині ними був зупинений транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який виконував регулярні пасажирські перевезення по міському маршруту №10, на момент зупинки у салоні кількість пасажирів перевищувала дозволену технічною характеристикою МТЗ (18 пасажирів), а саме: перебувало 22, що перевищувало на 4 особи, чим порушив п.10 постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року. На водія ОСОБА_1 складений протокол ОГП АА348327 за ч.1 ст.44-3 КУпАП. Фізична сила та спец. засоби не застосовувались. Цінні речі та гроші не вилучались. Дана подія зафіксована на боді камеру АР00032, АР00033;
архів порушень, відповідно до якого, відомості про вчинення ОСОБА_1 інших правопорушень відсутні;
CD-R диск із відеофіксацією вчинення порушення.
Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 своєї вини не заперечував та зазначив, що 21 січня 2021 року він виконував регулярні пасажирські перевезення по міському маршруту №10 на транспортному засобі Mercedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_1 . На момент зупинки транспортного засобу працівниками поліції перевозив у салоні перебували пасажирі, кількість яких перевищувала дозволену технічною характеристикою транспортного засобу, а саме - 22 пасажири, що на 4 особи перевищувало дозволену кількість. Також вказав, що 21 січня 2021 року, згідно з даними офіційного сайту ГУ ДСНС у Запорізькій області у м.Запоріжжі, було хмарно з проясненнями, без опадів на дорогах ожеледиця, вітер змінних напрямків 3-8 м/с, температура повітря вночі 16-18 градусів морозу, вдень 10-12 градусів морозу. Пасажири на зупинках громадського транспорту, враховуючи заборону, встановлену п.10 постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року, вимушені були на сильному морозі тривало очікувати автобуси міських маршрутів. Незважаючи на його зауваження, що здійснювати перевезення пасажирів у кількості, що є більшою ніж кількість місць для сидіння, він не має права, пасажири не забажали виходити з салону автобуса та благали пожаліти їх і повезти стоячи, оскільки вони сильно змерзли. Співчуваючи пасажирам та не маючи намірів на спричинення будь-якої шкоди інтересах держави та суспільства, він вчинив зазначене адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 зазначив, що навіть мінімальна сума щтрафу, передбачена санкцією ч.1 ст.44-3 КУпАП, становить 17000 грн, і є для нього непомірно великою, оскільки він звичайний робітник з невеликою заробітною платою та не має статусу фізичної особи - підприємця. Заробітна плата є єдиним джерелом його існування.
Дослідивши вказані докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.
Так, статтею 44-3 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. 
Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.
Відповідно до вимог статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, які і є відповідними правилами, відповідальність за які передбачена диспозицією ст.44-3 КУпАП.
Так, Постановою Кабінету Міністрів № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено на усій території України карантин.
Постановою Кабінету Міністрів №1236 від 09 грудня 2020 року (із змінами)   установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 року, № 23, ст.896, № 30, ст.1061), від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 року, №43, ст.1394, №52, ст.1626) та від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 року, № 63, ст.2029).
Пунктом 10 Постанови КМУ від 09 грудня 2020 року за №1236 передбачено, що здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу і визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб, заборонено. 
Положення вказаної Постанови доведені до відома населення у встановленому законом порядку. 
Сам ОСОБА_1 не заперечує того факту, що він, будучи водієм маршрутного таксі та здійснюючи регулярні перевезення пасажирів, у день, вказаний в протоколі, перевозив пасажирів у кількості, що перевищувала кількість місць для сидіння.
Таким чином, ОСОБА_1 порушив правила, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП.
Перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.
Таким чином, висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 , фактичним обставинам справи відповідають. 
В той же час, при вирішенні питання щодо накладення на правопорушника адміністративного стягнення суд першої інстанції не в повній мірі врахував фактичні обставини справи та вимоги ст.23 КупАП, відповідно до яких, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. 
Як зазначено вище, своєї вини у вчиненні правопорушення ОСОБА_1 не заперечує. При апеляційному розгляді останній в цілому підтримав свої пояснення, які він надав в суді першої інстанції, та зазначив, що він працює водієм маршрутного таксі - міський маршрут №10. Технічною характеристикою транспортного засобу передбачено 19 місць для сидіння. 21 січня 2021 року він працював за маршрутом. Був сильний мороз у другій половині дня. На зупинці «Металургів» вийшов один чоловік, а троє увійшли та попросили не висаджувати їх, оскільки вони змерзли. Йому стало шкода людей та він вирушив за маршрутом, але на вул.Тюленіна його зупинили працівники поліції та оформили адміністративний матеріал. До відповідальності він притягується вперше. З 2012 року він працює водієм. Заробітна плата в нього мінімальна. Він має двох повнолітніх дітей, одна дитина (2000 року народження) навчається у вищому навчальному закладі. 
Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_1 вперше вчинив адміністративне правопорушення, яке мало короткочасний характер, даних про настання негативних наслідків для будь-кого від цього правопорушення немає, самого факту правопорушення ОСОБА_1 не заперечує, засуджує свою протиправну поведінку, запевняє, що не допустить подібних порушень в подальшому, позитивно характеризується за місцем проживання, його син ОСОБА_2 навчається на платній основі, що підтверджується копією договору №38ЛС/18 від 30 серпня 2018 року про платне надання освітніх послуг, дохід його сім`ї невеликий.
Доводи ОСОБА_1 про те, що він вчинив правопорушення через співчуття до людей, які довго чекали на маршрутне таксі та змерзлі, стоячи на зупинці, повністю підтверджуються відеозаписом, доданим до протоколу, відповідно до якого, пасажири, які вийшли з маршрутного таксі, вказали поліцейським на такі самі обставини, про які вказав ОСОБА_1 , та просили не притягувати останнього до відповідальності. 
Враховуючи всі обставини справи та відомості про особу ОСОБА_1 у сукупності, на думку суду апеляційної інстанції, вчинене останнім правопорушення є малозначним. 
Приймаючи до уваги надані ОСОБА_1 відомості, стягнення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП (17 000 грн), поза сумнівом є непомірним для нього та його сім`ї. 
Відповідно до вимог ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Згідно з положеннями ч.2 ст.284 КУпАП, при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження в справі на підставі положень ст.22, ч.2 ст.284 КУпАП.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10лютого 2021 року щодо  ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП скасувати.
На підставі ст.22, ч.2 ст.284 КУпАП звільнити  ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, оголосити останньому усне зауваження, а провадження в справі закрити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду                                         С.В. Дадашева

Дата документу  Справа № 334/480/21