Головуючий І інстанції: Зінченко А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 р. 	Справа № 520/1367/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Бершова Г.Є. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2020, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.08.20 по справі № 520/1367/2020
за позовом            ОСОБА_1  
до           Головне управління ДПС у Харківській області                  
про скасування вимог та рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в яком просить суд:
- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) сформовану ГУ ДФС у Харківській області від 06.11.2018 №Ф-3429-52, відповідно до якої станом на 29.01.2019 ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 визначено загальну суму недоїмки зі сплати ЄСВ у розмірі 15819,54 грн;
- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) сформовану ГУ ДФС у Харківській області від 06.11.2019 №Ф-3429-52, відповідно до якої станом на 31.10.2019 ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 визначено загальну суму недоїмки зі слати ЄСВ у розмірі 2457,18 грн;
- скасувати рішення начальника Південного управління ГУ ДПС у Харківській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №0121405205 від 16.12.2019, згідно якого ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 нараховано штрафні санкції за несплату ЄСВ у розмірі 12183,79 грн.;
- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) сформовану ГУ ДПС у Харківській області від 15.01.2020 №Ф-481-52, відповідно до якої станом на 31.12.2019 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 визначено загальну суму недоїмки зі сплати ЄСВ та штрафних санкцій у розмірі 12183,77 грн.;
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 14.12.2005 року ОСОБА_1 було взято на облік як фізичну особу-підприємця, про що було внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №25730000000000244 від 14.12.2005, що підтверджується випискою з ЄДР серії ААБ №835140 виданою 23.11.2011 року.
В 2014 році Красноградська об`єднана податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Харківській області звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до ФО-П ОСОБА_1 про припинення його підприємницької діяльності.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2014 по справі № 820/11478/14 вищезазначену позовну заяву було задоволено та припинено підприємницьку діяльність позивача,  як фізичної особи- підприємця; постанова звернута до негайного виконання.
30.07.2014 року вищезазначена постанова Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2014 набрала законної сили.
14.07.2014 копії вищезазначеної постанови Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2014 були надіслані сторонам по справі, в тому числі й на поштову адресу позивача Красноградській об`єднаній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області, що підтверджується супровідним листом №820/11478/14/71981/1 від 14.07.2014 з матеріалів справи №820/11478/14.
Однак, в 2019 році позивачем була отримана вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована ГУ ДФС у Харківській області від 06.11.2018 №Ф-3429-52, відповідно до якої станом на 29.01.2019 визначено загальну суму недоїмки зі сплати ЄСВ у розмірі 15 819,54 грн.
Надалі, в 2019 році була отримана ще одна вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована ГУ ДПС у Харківській області від 06.11.2019 №Ф-3429-52, відповідно до якої станом на 31.10.2019 визначено загальну суму недоїмки зі сплати ЄСВ у розмірі 2 457,18 грн.
21.12.2019 року позивач отримав лист із Рішенням Начальника Південного управління ГУ ДПС у Харківській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №0121405205 від 16.12.2019, згідно якого нараховано штраф за несплату єдиного внеску у розмірі 3655, 37 грн. та пеня 8528,42 грн., а загалом до сплати 12183, 79 грн.
29.01.2020 позивач отримав поштою вимогу про сплату боргу (недоїмки) сформована ГУ ДПС у Харківській області від 15.01.2020 №Ф-481-52, відповідно до якої станом на 31.12.2019 йому визначено загальну суму недоїмки зі сплати ЄСВ та штрафних санкцій у розмірі 12 183,77 грн.
Не погодившись з рішенням та  вимогами суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи,  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до протокольної ухвали від 09.03.2021 у зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання колегія суддів ухвалила апеляційний розгляд справи продовжити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Спеціальним Законом України, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальне обов`язкове соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-УІ) із змінами та доповненнями.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-УІ платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно- правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно з ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 року №755-ІУ, фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з моменту внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією особою.
Судовим розглядом встановлено, що запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФО-П ОСОБА_1 було здійснено 26.02.2019 року, отже до 26.02.2019 року гр. ОСОБА_1 мав статус підприємця та відповідно був зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок на загальних підставах.
Так, обов`язки платників єдиного внеску регламентовано частиною другою статті 6 Закону №2464, згідно з приписами якої, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок та подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, що визначені законодавством.
Базу нарахування єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування визначено у пункті 2 частини першої статті 7 Закону №2464 в редакції Закону №1774. Єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі, якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, вони зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом про ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Отже, законодавством визначено єдині умови щодо сплати єдиного внеску у розмірі, не меншому за розмір мінімального страхового внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.
Мінімальна сума єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців в 2017р. становила 704,00 грн. на місяць (8448 грн. на рік), а у 2018р. - 819,06 грн. на місяць (9828,72 грн. на рік).
Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов`язані були сплатити єдиний внесок за 2017 рік до 10 лютого 2018р.
Згідно абзацу третьому частини восьмої статті 9 Закону №2464 в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017р. - платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
На підставі викладеного, у зв`язку з не сплатою позивачем єдиного соціального внеску в інтегрованій картці платника обліковувався борг (недоїмка) по ЄСВ, що спричинило формування контролюючим органом оскаржуваних вимог про сплату боргу.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що Головне управління ДПС у Харківській області діяло на підставі та в межах повноважень, визначених Законом.
При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що обов`язок по нарахуванню та сплаті єдиного соціального внеску припинився у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності на підставі рішення суду, а саме - 30.07.2014,  оскільки  згідно з ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з моменту внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією особою. Як було встановлено з матеріалів справи запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФО-П ОСОБА_1 було здійснено 26.02.2019 року, отже до 26.02.2019 року гр. ОСОБА_1 мав статус підприємця та відповідно був зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок на загальних підставах.
Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що за змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 року по справі №520/1367/2020 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.      
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 по справі № 520/1367/2020  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	Г.Є. Бершов    І.М. Ральченко