ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3027/20                                                            Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача    Кузьменка В. В.,
                                     суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М.,
                                                                                
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини,    про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 р, - 
В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в якому просив:
1) визнати протиправною бездіяльність відповідача при розгляді 2 (двох) скарг позивача від 27.03.2020;
2) зобов`язати відповідача надати позивачу відповідь про результат розгляду скарги від 27.03.2020 про неправомірну відмову заступника голови Черкаської РДА в наданні запитуваної інформації щодо завіреного належним чином копії розпорядження Черкаської РДА, яким затверджено детальний план території ТО "Новий Елеватор ЛЛД";
3) зобов`язати відповідача надати позивачу відповідь про результат розгляду скарги від 27.03.2020 про неправомірну відмову начальника міськрайонного управління у Смілянському районі та м. Сміла ГУ Держгеокадастру у Черкаській області в наданні запитуваної інформації щодо прізвища, ім`я та по батькові державного кадастрового реєстратора, який здійснював державну реєстрацію земельних ділянок перелік яких зазначено в запиті;
4) стягнути з відповідача суму в розмірі 4 204 грн моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивував тим, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки не повідомив ОСОБА_1 в місячний строк про результати розгляду двох поданих скарг позивача.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 р у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в  повному обсязі.  
Також в апеляційній скарзі позивач вказує на те, що зазнав розчарувань і незручностей, що завдають йому моральної шкоди від невчасного повідомлення або вручення йому результатів розгляду його скарг, та час який апелянт витратив на звернення до суду для відновлення своїх порушених прав. Звернення до суду завдало моральних страждань ОСОБА_1 , тому  що держава визнає дотримання прав та свобод своїх громадян найвищою соціальною цінністю. Апелянт просить компенсувати йому моральну шкоду з розрахунку за кожне неправомірне рішення, що складає 2   102 грн *2 = 4   204 грн.
Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, та з огляду на заходи щодо запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, колегія суддів у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін в порядку письмового провадження. 
Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 27.03.2020 позивач направив до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дві скарги, а саме:
1 скарга про неправомірну відмову заступника голови Черкаської РДА в наданні запитуваної інформації щодо завіреної належним чином копії розпорядження Черкаської РДА, яким було затверджено детальний план території ТО «Новий Елеватор ЛЛД»;
2 скарга про неправомірну відмову начальника міськрайонного управління у Смілянському районі та м. Сміла ГУ Держгеокадастру у Черкаській області в наданні запитуваної інформації щодо прізвища, ім`я та по батькові державного кадастрового реєстратора, який здійснював державну реєстрацію земельних ділянок перелік яких зазначено в запиті.
Вищевказані скарги направлені відповідачу рекомендованим листом з повідомленням з описом вкладеного листа.
Вказані скарги зареєстровані відповідачем 02.04.2020 за №Д-4846.3/20.
Відповідач надав письмові відповіді листами від 30.04.2020 №Д-4846/218 вих.-20 та  №Д-4846-1/219 вих.-20, які направив простою кореспонденцією, що підтверджується копією журналу реєстрації вихідної кореспонденції 30.04.2020 за №218 та №219 (а.с. - 43).
Позивач вважає, що Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини не надано обґрунтовану відповідь на його скарги у термін визначений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».
        Вважаючи такі дії відповідача стосовно розгляду його скарг протиправними позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.
Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог виходячи з того, що відповідач розглянув скарги ОСОБА_1 та надав відповіді у термін, визначений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР.
Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, забезпечення громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, зокрема, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон №393/96). 
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. 
Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян»  органи державної  влади,  місцевого  самоврядування   та   їх  посадові особи, до повноважень яких належить розгляд  заяв  (клопотань),  зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати  їх,  перевіряти  викладені  в  них факти, приймати рішення  відповідно  до  чинного  законодавства  і забезпечувати їх  виконання,  повідомляти  громадян  про  наслідки розгляду заяв (клопотань). 
Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» (далі - Закон № 776) Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393).
Порядок роботи зі зверненнями у Секретаріаті Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Порядок № 46.15/19) затверджено наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений) від 17.05.2019 № 46.15/19 (зі змінами згідно із наказом Уповноваженого від 11.09.2019 №86.15/19).
Відповідно до пунктів 8, 19 Порядку № 46.15/19 звернення, що надійшли до Секретаріату, централізовано приймаються і реєструються структурним підрозділом Секретаріату, який відповідає за реєстрацію звернень, шляхом внесення інформації до реєстраційної картки системи електронного документообігу (далі - СЕД).
Звернення, що надходять до Секретаріату, передаються на розгляд Уповноваженому. У разі відсутності Уповноваженого звернення передаються на розгляд Керівнику Секретаріату або особі, яка виконує його обов`язки (пункти 27, 28 Порядку № 46.15/19).
Згідно з пунктом 34 Порядку № 46.15/19 після попереднього розгляду та внесення резолюції до СЕД Уповноваженим, Керівником Секретаріату чи представником Уповноваженого в регіоні звернення в паперовому виді передається до структурного підрозділу, який є головним виконавцем.
До впровадження СЕД у структурних підрозділах Секретаріату у визначених Уповноваженим окремих адміністративно-територіальних одиницях України для реєстрації письмових звернень і листування щодо них використовується журнальна форма (пункт 9 Порядку № 46.15/19).
Як встановлено, позивач звернувся до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 27.03.2020 року з двома скаргами.
Дві скарги апелянта від 27.03.2020 щодо порушень, на його думку, Черкаською районною державною адміністрацією та міськрайонним управлінням у Смілянському районі та м. Сміла Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» надійшли до Секретаріату 02.04.2020 та були зареєстровані в СЕД за вхід. № Д-4846.3/20.
Згідно з резолюцією Уповноваженої ОСОБА_2 від 02.04.2020  головним виконавцем по цим скаргам визначений представник Уповноваженого  в центральних областях Ольховий В. В., який передав їх на виконання регіональному представнику Уповноваженого у Черкаській області Єфіменку В. В.
За результатами розгляду двох скарг ОСОБА_1 від 27.03.2020 та на підставі частини третьої статті 17 Закону України «Про уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» відкрито провадження у межах якого регіональним представником проведено відповідні перевірки. 
Про прийняття скарг до розгляду та проведення перевірок позивача поінформовано листами регіонального представника від 30.04.2020 № - 4846/218 вих. - 20 та Д - 4846-1/219 вих. - 20 (а.с. - 37, 38).
30.04.2020 вказані листи зареєстровано в Журналі реєстрації вихідної кореспонденції під №218 та №219 і направлено на зазначену у скарзі поштову адресу ОСОБА_1 простим поштовим відправленням, яке приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється/вручається без розписки. 
Повторно позивачу направлялися листи 26.08.2020 № Д-4846/558 вих. - 2 і № Д-4846.3-1/557 вих. - 20, які направлено простим поштовим відправленням на поштову адресу позивача.
Крім того, як вказує відповідач, враховуючи звернення позивача до суду із зазначенням того, що останній не отримував відповіді на скарги від 27.03.2020, листом відповідача від 24.09.2020 № 8081.2/7372/1/20/20/30.1 з рекомендованим повідомленням № 0100813441483 ОСОБА_1 повторно направлено відповіді на Скарги-1, 2, що підтверджується копіями супровідного листа з доказами його відправлення. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0100813441483, яке повернулося до Секретаріату Уповноваженого, лист від 24.09.2020 із відповідями на Скарги-1,2 позивач отримав особисто 28.09.2020.
Враховуючи вищевикладене, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини розглянув скарги ОСОБА_1 та надав відповіді у порядку та строки, визначені статтею 20 Закону № 393/96-ВР.
Вказане виключає передумови для здійснення захисту права або законного інтересу позивача шляхом зобов`язання відповідача до вчинення будь-яких дій, а тому відповідні позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
З огляду на зазначене, колегією суддів не приймаються до уваги доводи наведені позивачем в апеляційній скарзі.
Що стосується стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною 1 статті 23 ЦК України, положення якого застосовні до спірних відносин в аспекті вимог про стягнення моральної шкоди, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.
Згідно абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння   позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
        У даному випадку, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано жодних підтверджуючих документів в обґрунтування вимог щодо факту заподіяння йому моральної шкоди, так і розміру та розрахунку такого відшкодування. Крім того, така шкода може бути відшкодована у випадку, якщо судом буде встановлено факт протиправних дій. Отже, правові підстави для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди відсутні.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства  права  з  урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини,  судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно відмови в  задоволенні позовних вимог, через що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,  - 
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини,    про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко

          О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 19.02.2021