ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/1178/20 Головуючий в 1 інстанції Коваль В.О.
Провадження №33/819/61/21 Доповідач в апеляційній інстанції Коровайко О.І.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2021 року місто Херсон
Херсонський апеляційний суд у складі головуючого судді Коровайка О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 23 грудня 2020 року, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, відносно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого в Державній пожежно-рятувальній частині № 4, проживаючого в АДРЕСА_1 ,-                                 
В С Т А Н О В И В:
Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
В постанові суду зазначено, ОСОБА_1 10.10.2020 року о 00-55 год. в смт Велика Олександрівка по автодорозі Т-2207 біля АЗС «НТС» керував автомобілем «Renault Laguna» д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нерозбірлива мова. Від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не згодний із зазначеною постановою у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права. Вказує, що відповідно до ПДР у протоколі повинно бути зазначено п. 2.5, а не п. 2.9. Вказує, що відповідно до показів працівника поліції, допитаного в судовому засіданні, вбачається, що пояснення свідків були складені працівниками поліції власноручно зі слів свідків, однак відсутні будь-які підтвердження того, що свідки були присутні на місці складення протоколу, відеозапис відсутній. Зазначає, що судом порушено вимоги ст. 33 КУпАП, а тому і у цій частині постанова є такою, що не відповідає матеріалам справи. Просить постанову районного суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Заслухавши пояснення апелянта та адвоката Хомік Є.В. які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані вимоги закону районним судом виконано належним чином.
Висновок районного суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, при обставинах викладених у постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку.                Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" зазначено, що якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Згідно з п. 2.5. ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У відповідності до п.п. а) п. 2.9. ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вказаних пунктів ПДР передбачена ст. 130 КУпАП.
Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 469099 від 10.10.2020 року у рядку «суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин» зазначено, що водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Renault Laguna» д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нерозбірлива мова. Від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків. 
Фактично такими діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5. ПДР України, в той же час у зазначеному протоколі вказано про порушення п. 2.9. а ПДР України.
Вказані розбіжності були предметом дослідження в суді першої інстанції. Так судом першої інстанції вказано, що наявність таких розбіжностей в пунктах ПДР не спростовує встановлених судом обставин, зокрема, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, мало місце, і не є суттєвим фактом, який би вказував на недопустимість протоколу як доказу.
Разом з цим, суд зазначив, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду, крім протоколу, також підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були залучені поліцейськими при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення та були свідками відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
З огляду на викладене, враховуючи, що суть правопорушення викладена саме за відмову від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, вказане співставляється з показами свідків і поясненнями в суді першої інстанції ОСОБА_4 , який складав протокол, апеляційний суд розцінює розбіжності у викладенні порушеного пункту ПДР як технічну помилку, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу не приймаються до уваги, так як не спростовують факту відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння
Посилання апелянта на відсутність відеозапису моменту складення протоколу, не можуть бути самостійною підставою для зміни або скасування постанови суду першої інстанції. При цьому, суд не наділений повноваженнями впливати на об`єм та обсяг надання доказів. 
Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів на підтвердження присутності свідків на місці складення адміністративного протоколу, не можна визнати прийнятними, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також наявністю їх підписів у цих поясненнях та самому протоколі. 
Підстав ставити під сумнів письмові пояснення свідків, відповідно до яких у їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, у апеляційного суду немає. 
Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП
Призначаючи правопорушнику покарання відповідно до ст. 33 КУпАП, суд першої інстанції виходив із наявних в матеріалах справи відомостей про останнього, встановивши наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, призначив покарання у найнижчій межі санкції вказаної статті, а тому посилання апеляційної скарги на порушення судом вимог ст. 33 КУпАП не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги. 
Окрім того, стороною захисту ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не надано будь-яких відомостей які б підтверджували або спростовували встановлені судом першої інстанції обставини щодо особи правопорушника або його майнового стану, не заявлено і будь-яких клопотань з цього приводу.
Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні  адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є законним та обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП - за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
  На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -  
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 23 грудня 2020 року, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, щодо нього – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                 О.І. Коровайко