Постанова
     Іменем України
Єдиний унікальний номер справи 359/9501/20	 	
Номер провадження: 22-ц/824/3679/2021	
Головуючий у суді першої інстанції І.В. Муранова - Лесів	
Суддя -доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач        	
03 березня 2021року                                                                                        місто Київ
                              Номер справи 359/9501/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
 
головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач), 
суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. 
 
секретар судового засідання: Сіра Ю.М.
 
учасники справи:
 
заявник                                   ОСОБА_1 
заінтересована особа            приватний виконавець виконавчого округу міста Києва 
                                                Телявський Анатолій Миколайович
заінтересована особа            Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича
 
на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2020 року, постановлену у складі судді Муранової - Лесів І.В., в приміщенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області, повна ухвала складена 28.12.2020, -
в с т а н о в и в :
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М., мотивованою тим, що 21.02.2020 постановою приватного виконавця у ВП №61360369 з примусового виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, ухваленого у справі № 2а-949/2011, було винесену постанову про арешт коштів боржника. У результаті чого було накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунках, відкритих у ПАТ «Державний ощадний банк України» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Зазначає, що ніяких повідомлень та/або документів від приватного виконавця він не отримував. 07.09.2020 на вимогу заявника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав йому ксерокопію постанови про арешт коштів боржника. Вважає, що приватний виконавець Телявський А.М. протиправно виніс постанову про арешт коштів боржника, якою звернув стягнення боргу на всю заробітну плату боржника, соціальну допомогу на малолітніх дітей та на аліменти.
ОСОБА_1 вважає, що такими діями приватного виконавця порушено його право на отримання заробітної плати та соціальних виплат, що гарантується Конституцією України. Вказав, що є одиноким батьком п`яти неповнолітніх дітей, які проживають з ним  та перебувають на його утриманні. Має посвідчення «Батько багатодітної сім`ї», відповідно до якого «пред`явник цього посвідчення має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей». Зазначає, що його менший шестирічний син, після проведення операції на головному мозку, у березні 2020 року отримав інвалідність, і він наглядає за дитиною-інвалідом, якому потрібен постійний нагляд та післяопераційний догляд. Внаслідок оскаржуваних дій в рамках виконавчого провадження у нього заблокований зарплатний рахунок в банку, що унеможливлює зняття грошових коштів. А заробітна плата, аліменти та соціальна допомога від держави - це єдине джерело існування заявника та його п`яти неповнолітніх дітей. Внаслідок вищевикладених протиправних дій приватного виконавця його діти знаходяться у вкрай нужденному матеріальному і фінансовому стані, неможливо проводити реабілітацію після операції меншому сину. З урахуванням викладеного, просив суд поновити йому строк на оскарження постанови №61360369 від 21.02.2020 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. та визнати цю постанову про арешт коштів боржника протиправною і скасувати її. Зобов`язати приватного виконавця Телявського А.М. скасувати постанову ВП №61360 від 21.02.2020 про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку боржника у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Зобов`язати приватного виконавця Телявського А.М. винести постанову про зняття арешту з грошових коштів, що містяться на зарплатному картковому рахунку боржника у ПАТ «Райффайзен».
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю. Поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. від 21.02.2020 у ВП №61360369. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. від 21.02.2020 у ВП №61360369, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» МФО 300335, картковий рахунок № НОМЕР_1 (заробітна плата). Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. скасувати постанову від 21.02.2020 у ВП №61360 про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти божника ОСОБА_1 , що містяться на рахунках ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», картковий рахунок № НОМЕР_1 (заробітна плата).
Не погоджуючись з ухвалою суду приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А.М. подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невірну оцінку доказам, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.
В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції безпідставно вбачав наявними підстави для задоволення поданої ОСОБА_1 скарги, оскільки приватним виконавцем у вказаній постанові було визначено банківським установам, які виконують постанову приватного виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством. Вказав, що у постанові про накладення арешту на кошти боржника зазначено: «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику». А законом визначено обов`язок банку повернути постанову про накладення арешту на кошти боржника, якщо рахунок боржника має спеціальний режим використання. Вказав, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не врахував правові висновки, наведені у постанові Верховного Суду України у справі №6-535цс15 від 24.06.2015.
Звернув увагу на те, що ОСОБА_1 не надав ні йому, ні суду жодних доказів на підтвердження спеціального статусу рахунку, відкритого у Банку. Із вимогою про зняття арешту з банківського рахунку із спеціальним статусом боржник до приватного виконавця не звертався. А тому, його твердження про накладення приватним виконавцем арешту на кошти боржника, звернення стягнення на які заборонено законом є безпідставними.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. - адвокат Коваленко Т.А. підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити з викладених підстав.
Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу суду просив залишити без змін як законну та обґрунтовану. Своїм правом на подачу відзиву не скористався.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, постановляючи ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з наявності передбачених законом підстав для визнання постанови державного виконавця про накладення решту на кошти боржника протиправною та її скасування.
Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом було встановлено, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. перебуває виконавче провадження №61360369 з примусового виконання виконавчого листа №2а-949/2011, виданого 03.08.2011 Бориспільским міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №106 від 16.07.2007, що складається з заборгованості по тілу кредиту 49 709,38 доларів США (строкова - 45340,00 доларів США, прострочена - 4369,38 доларів США), заборгованості по процентах - 9573,25 доларів США (поточна -580,44 доларів США, прострочена 8992,81 доларів США), заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту -10203,87 грн, заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів - 20911,24 грн, а всього стягненю підлягає 59282,63 доларів США  та 31115,11 грн. та штраф за договором іпотеки у розмірі 15600,00 грн.
У рамках даного виконавчого провадження 21.02.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. було винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках у банківських установах (постанова містить перелік банківських установах) та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.
На підставі зазначеної постанови приватного виконавця на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий ОСОБА_1 у АТ «Райффайзен Банк Аваль», було накладено арешт.
Боржник ОСОБА_1 у скарзі посилається на те, що вказаний картковий рахунок має спеціальний режим використання, оскільки є рахунком на який роботодавцем нараховується заробітна плата.
Так, частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені обов`язки та права приватного виконавця. 
Положеннями вказаної статті передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Також виконавець має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість,коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Положеннями статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Згідно ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця, в якій зазначається: сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом; стягнення виконавчого збору, витрати виконавчого провадження, штрафи, накладені на боржника під час виконавчого провадження; основна винагорода приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що на які накладається арешт, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.
Як вбачається із постанови про арешт коштів боржника від 21 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. було винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках у банківських установах (постанова містить їхній перелік) та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.
Тобто, постанова державного виконавця містить вказівку про нерозповсюдження її дії на спеціальні рахунки, арешт яких забороняється законом. До таких рахунків відноситься і цільовий картковий рахунок боржника, відкритий з метою отримання заробітної плати.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих його працевлаштування, зарахування заробітної плати та її розміру. Також арешт у розмірі суми може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з карткового рахунку із цільовим призначенням з метою отримання заробітної плати.
Із матеріалів справи та зазначених приватним виконавцем у суді першої інстанції пояснень вбачається, що ОСОБА_1 належним чином не довів факт того, що картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий ОСОБА_1 у АТ «Райффайзкн Банк Аваль» має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, оскільки належних доказів на підтвердження зазначеного у розпорядження суду надано не було. Жодних документів з повідомленням про те, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, заборонено звернення стягнення від АТ «Райфайзен Банк Аваль» на адресу приватного виконавця не надходило.
Із будь - якою заявою до приватного виконавця боржник ОСОБА_1 не звертався, зазначених документів на підтвердження викладених у скарзі обставин приватному виконавцю не надано. Таких документів не було подано боржником і до суду першої інстанції.
Так, відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. Однак, стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Жодного доказу про те, що приватним виконавцем під час винесення постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 було порушено його права матеріали справи не містять. Така постанова приватного виконавця містить застереження щодо обмеження накладення арешту на кошти боржника, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Вказаних обставин під час розгляду скарги ОСОБА_1 судом першої інстанції враховано не було, що призвело до неправильного вирішення справи по суті заявлених боржником вимог. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо протиправності дій приватного виконавця під час винесення постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №61360369. 
Зокрема, суд не врахував, що ОСОБА_1 всупереч вимогам закону не використав своє право на звернення до приватного виконавця із відповідною заявою про знаття арешту із карткового рахунку із цільовим призначенням для виплати заробітної плати на підставі пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права. Тому слід ураховувати, що ЄСПЛ, розглядаючи справи за заявами про захист права на мирне володіння майном, напрацював низку загальновизнаних стандартів захисту цього права, які зводяться до такого загального правила: вирішуючи питання про те, чи відбувається порушення ст.1 Першого протоколу, треба визначити: чи є в позивача право власності на майно, що охоплюється змістом ст.1; чи мало місце втручання в мирне володіння майном та яким є характер такого втручання; чи відбулося позбавлення майна.
Конвенція в ст.1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст. 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)).
Право на отримання заробітної плати входить під захист ст. 1 Першого протоколу.
Оскаржуючи постанову приватного виконавця про накладення арешту на майно боржника у судовому порядку заявник не був позбавлений можливості звернутись до приватного виконавця з відповідною заявою для вирішення цього питання в порядку Закону України «Про виконавче провадження» з наданням виконавцю відповідних документів. 
Таке своє право ОСОБА_1 не використав. Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про доведеність боржником суду факту порушення його прав постановою приватного виконавця про накладення арешту на кошти боржника.
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до приватного виконавця із відповідною заявою про зняття арешту із карткового рахунку з спеціальним режимом використання - цільовим призначенням для виплати заробітної плати та іншими доказами на підтвердження викладених у скарзі обставин, та лише у разі безпідставної відмови виконавця у знятті арешту із такого карткового рахунку боржника, відкритого для отримання заробітної плати останній може звернутися до суду із відповідною скаргою та оскаржити дії/бездіяльності приватного виконавця.
Отже, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків щодо неправомірності  дій приватного виконавця та безпідставно визнав протиправною і скасував постанову приватного виконавця про накладення арешту на кошти боржника. 
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Виходячи з вищенаведеного, ухвала суду першої інстанції не може вважатись такою, що ухвалена з правильним застосуванням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для її скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 ..
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича задовольнити.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
ОСОБА_1 відмовити у задоволенні скарги.
Компенсувати приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Телявському Анатолію Миколайовичу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 102,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повна постанова складена 10 березня 2021 року.
 
Судді:
                                                                                                    Л.Д. Поливач
 
                                                                                                    А.М. Стрижеус
 
                                                                                                    О.І. Шкоріна