Справа № 128/2725/20
Провадження № 22-ц/801/281/2021
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року	Справа № 128/2725/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:
судді-доповідача Денишенко Т. О.,
суддів Оніщука В. В., Копаничук С. Г., 
за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В., представника скаржника позива-ча АТ КБ «ПриватБанк» адвоката Роя В. Л., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного про-вадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апе-ляційного суду цивільну справу за позовом 
Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгова-
ності в сумі 11 929,05 гривень,
за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 листопада 2020 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Він-ниці за головування судді Васильєвої Т. Ю., повний текст якого складений 16 листо-пада 2020 року, 
В С Т А Н О В И В:

07 жовтня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват-Банк» ( далі - АТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося у Вінницький районний суд Він-ницької області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 11 929,05 гривень, посилаючись на наступні обставини. 20 вересня 2013 року відповідач, звернувшись до позивача з метою отримання банківських послуг, підпи-сав заяву № б/н, підтвердивши свою згоду на те, що ця заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. При укладенні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно з якою укладений правочин є договором приєднання. Відповідно ОСОБА_2 був відкритий кредитний рахунок та встановлений початковий кредитний ліміт у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування і обслуговування картрахунку. Надалі кредитний ліміт був збільшений до 5000,00 гривень відповідно до умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується підпунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укла-денні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою банку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначені у довідці, доданій до позовної заяви.
У випадку зміни тарифів, інших частин договору банк зобов`язаний інформувати позичальника щодо внесених таких змін шляхом надання виписки по картковому ра-хунку на умовах, зазначених у підпункті 1.1.3.1.9 договору, а позичальник згідно під-пункту 1.1.2.3 договору зобов`язаний отримати виписку про стан та здійснені операції по карткових рахунках. Неотримання або несвоєчасне отримання позичальником ви-писок про стан рахунків не звільняє його від виконання зобов`язань за укладеним до-говором. У разі незгоди із змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тари-фів банку позичальник має право надати банку письмову заяву про розірвання догово-ру, погасивши при цьому виниклу перед банком заборгованість.
Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути витрачену части-ну кредитного ліміту, а саме згідно підпункту 2.1.1.12.3 шляхом внесення коштів у визначений спосіб; слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з ме-тою запобігання виникненню овердрафту, що передбачено підпунктом 2.1.1.5.7 дого-вору, та погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, що передбачено підпунктом 2.1.1.5.5 договору, а та-кож оплачувати комісії на визначених договором умовах. У разі порушення строків платежів, непогашення позичальником боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, відповідно до підпункту 2.1.1.12.7.2 договору відповідач сплачує банку відсотки у визначеному Тарифами роз-мірі з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується підпунктом 2.1.1.12.6 договору. Відповідно до підпункту 2.1.1.12.11 договору банк має право ви-магати дострокового виконання боргових зобов`язань у разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за договором.
У редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року, згідно під-пункту 2.1.1.2.12 сторони договору дійшли згоди, що, починаючи з 181-го дня з мо-менту порушення відповідачем зобов`язань з погашення кредиту, він зобов`язується сплатити банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого у строк кредиту, які у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України встанов-люються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 86,4% для картки «Універсальна», 84,0 % для картки «Універсальна голд». 
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах у межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач ОСОБА_1 своєчасно не надавав позивачеві кошти для погашення заборгованості за креди-том, порушуючи свої боргові зобов`язання відповідно до умов договору, що відобра-жено у розрахунку заборгованості за дійсним правочином. Станом на 15 вересня 2020 року в ОСОБА_1 утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути на свою користь, у розмірі 11 929,05 гривень, з яких: 6 618,76 гривень - заборгованість за про-строченим тілом кредиту, 2 312,56 гривень - заборгованість за відсотками, нарахова-ними на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, 2 997,73 гривень - нара-хована пеня.
Відповідач ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання за укладеним договором, за-боргованість перед банком у повному обсязі не погашає, що спонукало банк зверну-тися в суд з даним позовом. Позивач просив суд стягнути на його користь з відпові-дача заборгованість за кредитним договором від 20 вересня 2013 року № б/н у розмірі 11 929,05 гривень та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 102,00 гривні.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у повному обся-зі.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник банку ОСОБА_3 оскаржує його в апеляційному порядку, просить поновити їй строк на апеляційне оскарження рішення суду, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити но-ве рішення про задоволення позову у повному обсязі. Скаржниця вважає рішення су-ду першої інстанції ухваленим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі, з порушенням норм мате-ріального та процесуального права. Виклавши обставини укладення з ОСОБА_1 кредитного договору, скаржниця зазначає, що відповідачу після підписання анкети-заяви був відкритий картковий рахунок та видана кредитна картка «Універсальна», на яку встановлений початковий кредитний ліміт. Відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також з власної ініціативи отримував кошти, що свідчить про укладення сторонами кредитного дого-вору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток. Банком надані суду первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором. З виписки по картковому рахунку чітко прослідковується вста-новлення відповідачу кредитного ліміту, неодноразове зняття ним кредитних коштів через банкомат, користування коштами, а отже він отримав кредитну картку, оскільки за її відсутності проведення таких операцій є неможливим. Суду наданий розрахунок заборгованості, який нарівні з випискою по картковому рахунку є належним та допус-тимим доказом у справі. Суд не перевірив розрахунок заборгованості, доводи банку про користування позичальником коштами, виконання останнім умов кредитного до-говору, протягом декількох років лише частково сплачуючи заборгованість за догово-ром, у тому числі відсотки, пеню, комісію. 
Наданим законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 28 грудня 2020 року правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався. Вказа-ною ухвалою суду від 28 грудня 2020 року представнику АТ КБ «ПриватБанк» Кри-ловій О. Л. на задоволення її клопотання поновлений процесуальний строк на апеля-ційне оскарження рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 листопада 2020 року як такий, що пропущений за поважних причин.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла виснов-ку, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню.
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на за-садах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухва-лене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуаль-ного права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясова-них обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає указаним вимогам, воно є незакон-ним, таким, що суперечить фактичним обставинам справи, не враховує усіх норм ма-теріального права, які регулюють виниклі та наявні між сторонами у справі правовід-носини, тому це рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про част-кове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і об-ґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що відповідач з метою отримання банківських послуг 20 вересня 2013 року підписав ан-кету-заяву №б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, під-твердивши свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, з якими він ознайомився до під-писання заяви, становить між ним і банком договір про надання банківських послуг, з умовами якого позичальник погодився.
Відповідно до наданих позивачем довідок за умовами кредитного договору відпо-відачу було видано три кредитних картки. По картковому рахунку НОМЕР_1 протягом 2013 - 2018 років кредитний ліміт неодноразово змінювався, починаючи з 0,00 гривень зі стартом карткового рахунку 20 вересня 2013 року. 14 листопада 2017 року кредитний ліміт збільшений до 5 000,00 гривень, 08 грудня 2017 року кредит-ний ліміт зменшений до 0,00 гривень. 
Відмовляючи у задоволенні позову банку, суд першої інстанції зазначив, що на підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копію анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Проте окрім анкетних даних відповідача вона не містить інформації щодо обрання відпові-дачем виду банківських послуг, умов їх надання, зокрема, відомостей про суму креди-ту/кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки та строк її дії, встановлення відсотків за користування отриманими коштами, умов щодо пені, даних про строк ви-конання взятих зобов`язань, право кредитодавця в односторонньому порядку зміню-вати кредитний ліміт. Докази на підтвердження суми кредиту та ознайомлення відпо-відача з правилами користування кредитною карткою у матеріалах справи відсутні. 
За висновком суду першої інстанції позивач, звертаючись з вимогою про стягнен-ня простроченого тіла кредиту, не довів, що заявлені до стягнення суми є саме про-строченою заборгованістю за тілом кредиту, а з наданих розрахунків заборгованості та виписки з особового рахунку слідує, що списання нарахованих відсотків здійс-нювалося кредитодавцем автоматично шляхом збільшення тіла кредиту. Тобто суд дійшов висновку про зміну тіла кредиту на розсуд банку без погодження таких умов з відповідачем. 
У свою чергу, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», яким передбачено різні види кредитних карток з різ-ними умовами кредитування, такі як «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універ-сальна GOLD», та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБан-ку, а також на копію наказу банку про актуалізацію Умов та Правил надання банківсь-ких послуг. Проте суд дійшов висновку щодо відсутності підтвердження, що саме з цими документами ознайомився і погодився відповідач шляхом проставлення підпису в анкеті-заяві. 
За відсутності підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про розмір відсотків за користування коштами, про право банку самостійно обраховувати розмір відсотків за використання кредиту та відносити їх до тіла кредиту шляхом самостій-ного списання, за відсутності домовленості про розмір відсотків, нарахованих на про-строчений кредит згідно статті 625 ЦК України, сплату пені та штрафів за несвоє-часне погашення кредиту, а також про строк виконання зобов`язань за анкетою-зая-вою, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що сто-рони обумовили у письмовому вигляді порядок розрахунку боргу за укладеним дого-вором, розмір нарахованих на прострочений кредит відсотків та віднесення їх до від-повідних складових боргу, а також порядок стягнення пені.
Крім цього суд дійшов висновку про недоведеність підстав для стягнення відсот-ків у передбаченому частиною другою статті 625 ЦК України розмірі через неможли-вість встановити строк повернення кредиту ( строку виконання зобов`язання ).
Однак з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог банку у повному обсязі погодитися не можна, він є неправильним, та-ким, що суперечить нормам матеріального та процесуального права, що регулюють питання договірних правовідносин, які мають місце за укладеним кредитним догово-ром, та належного ( неналежного ) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України.
Оскаржуючи судове рішення від 10 листопада 2020 року, представник банку ОСОБА_4 підкреслює, що відповідач, підписавши заяву, погодився, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Пам`яткою клієнта, Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківського обслуговування. Із розрахунку заборгованості та виписки по рахунку безспірно убачається, що відпові-дач користувався кредитними коштами, здійснював покупки, сплачував комунальні послуги, поповнював рахунок у терміналі самообслуговування. Користуючись кре-дитними коштами та здійснюючи часткове погашення боргу, відповідач фактично по-годжувався з умовами кредиту, тому відповідно до закону має нести цивільно-право-ву відповідальність за невиконання умов договору.
З такими доводами апеляційної скарги у певній частині належить погодитися.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 не заперечував наявності правовідносин з позивачем з приводу укладеного кредитного договору, виконання умов цього договору кредитодавцем. Він не погоджувався із сумою боргу, зазначе-ного у позовних вимогах банку, вважаючи, що мова може йти лише за позичену суму, тіло кредиту.
Як уже зазначалося, судом встановлено, що 20 вересня 2013 року ОСОБА_1 під-писав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно викладеної в цій заяві інформації відповідач підтвердив свою згоду із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про на-дання банківських послуг. Звертаючись до суду з цим позовом, банк надав підписану відповідачем анкету-заяву від 20 вересня 2013 року про приєднання до Умов та Пра-вил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості за догово-ром від 20 вересня 2013 року № б/н, виписку з особового рахунку, довідку про видані картки та зміну умов кредитування, зокрема, щодо зміни кредитного ліміту, а також витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил на-дання банківських послуг в ПриватБанку.
Згідно наданого банком розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кре-дитним договором станом на 15 вересня 2020 року, яку позивач просить стягнути на свою користь, становить 11 929,05 гривень, з яких: 6 618,76 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2 312,56 гривень - заборгованість за нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України відсотками, 2 997,73 гривень - на-рахована пеня. Фактично між сторонами виник спір з приводу повернення отриманих в кредит грошових коштів та відповідальності за неналежне виконання своїх зобов’-язань позичальником.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вва-жається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ). 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належ-ним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивіль-ного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв діло-вого обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення борж-ником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не-виконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчис-люється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за ко-жен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом не-устойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неус-тойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного зако-нодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`яз-ків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погодже-ні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, вико-нання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готель-не, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до норм статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умо-ви якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонова-ного договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються до-говором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої до-мовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родови-ми ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що бу-ли передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. До-говір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своє-часно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( частина перша статті 1048 ЦК України ).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки ( фіксована або змінювана ) та порядок їх сплати за кредитним договором визнача-ються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, роз-міру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бу-ти зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має під-твердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий кон-трагент ( споживач послуг банку ) лише приєднується до тих умов, з якими він озна-йомлений.
Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні ( розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі ).
Як дійсно убачається з матеріалів цієї цивільної справи, зокрема, з анкети-заяви позичальника від 20 вересня 2013 року, в ній відсутні умови щодо строку дії кредит-ного ліміту, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про вста-новлення відповідальності у вигляді неустойки ( пені, штрафу ) за порушення зобов’-язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного роз-міру.
АТ КБ «Приватбанк», звернувшись в суд з вимогою про погашення ОСОБА_1 заборгованості по кредиту, просив окрім тіла кредиту ( суми, яку фактично отримав у борг позичальник ) стягнути відсотки на підставі статті 625 ЦК України та пеню. Об-ґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 вересня 2013 року, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приват-банку, які розміщені на банківському сайті, в тому числі і на зміни, які вносилися до них у 2019 році, а також на Тарифи, як невід`ємну частину договору, якими визначені в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта ( позичальника ) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня та штрафи за несвоєчасне погашення кредиту та їх розміри і порядок нарахування, а та-кож де містяться додаткові положення домовленості.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо відповідальності за прострочення виконання зобов`я-зань, зазначеної в цих документах, доданих банком до позовної заяви, про розміри і порядок нарахування сум за визначеною відповідальністю. Наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони ( банку ), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й постановою Верховного Суду України від 11 берез-ня 2015 року ( провадження № 6-16цс15 ) та не спростовано позивачем.
За таких обставин відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату від-сотків, про відповідальність за прострочене зобов`язання, подані банком Витяги з Умов та Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна ( типова ) форма, що вста-новлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно ці докази не підтверджують зазначуваних стягувачем обставин.
Згідно частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрун-туватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й бу-де відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і осново-положних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду спра-ви судом.
Отже колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки та відповідальність за невиконання чи по-рушення термінів виконання договірних зобов`язань за умовами укладеного договору про надання банківських послуг позивачем.
Такого висновку апеляційний суд дійшов з урахуванням правових висновків Ве-ликої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до частини четвертої статті 263 ЦПК України.
Відтак колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що у задоволенні позо-ву в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2997,73 гри-вень нарахованої пені необхідно відмовити.
Стосовно стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача відсотків відповідно до статті 625 ЦК України, то колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини дру-гої цієї статті, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на ви-могу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого ін-дексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простро-ченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як слідує з наданого позивачем розрахунку нарахування відсотків в розмірі 84,0 % річ-них на суму 2312,56 гривень здійснене банком за період з 01 жовтня 2019 року по 31 липня 2020 року. При визначені розміру відсотків банк послався на зміни до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які вносилися у 2019 році. Наразі, як вказувалося вище, вказаний доказ не може бути взятий до уваги, тому для стяг-нення вказаного розміру відсотків підстави відсутні.
Крім того судом встановлено, що в анкеті-заяві не зазначений строк дії кредит-ного договору, умови та порядок нарахування і сплати процентів від простроченої суми заборгованості згідно часини другої статті 625 ЦК України. З наданої АТ КБ «Приватбанк» довідки про отримані ОСОБА_1 кредитні картки слідує, що кредит-на картка № НОМЕР_2 відкрита 28 серпня 2017 року і має термін дії до трав-ня 2021 року. Отже на час звернення позивача до суду з цим позовом термін дії вка-заної картки не закінчився, тому немає підстав вважати, що ОСОБА_1 прострочив виконання грошового зобов`язання у цій частині позовних вимог. Відтак умови для застосування санкцій, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, не нас-тупили, а позов в цій частині є передчасним.
Щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, то належить за-значити, що із матеріалів справи достеменно убачається неналежне виконання пози-чальником своїх зобов`язань за договором, що призвело до порушення прав креди-тора, позивача АТ КБ «Приватбанк», тому порушене право підлягає відновленню у судовому порядку шляхом стягнення з боржника заборгованої фактично отриманої суми кредитних коштів, розмір якої підтверджений доказами, наявними у матеріалах справи, а саме випискою по особовому рахунку відповідача та розрахунком заборго-ваності за кредитним договором. Таким чином позов АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом у розмірі 6618,76 гривень, що складають заборгованість за простроченим тілом кредиту, підлягає безумовному за-доволенню.
Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума неспла-ченого тіла кредиту в розмірі 6618,76 гривень. 
Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за ре-зультатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішен-ня повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: непов-не з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обста-вин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважа-ється неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає за-стосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інс-танції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задоволити частково.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості скасувати.
Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифі-каційний номер НОМЕР_3 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, рах. № НОМЕР_4 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО № 305299, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50, у погашення кре-дитної заборгованості станом на 15 вересня 2020 року за договором від 20 вересня 2013 року № б/н 6618,76 гривень ( шість тисяч шістсот вісімнадцять гривень 76 коп. ) заборгованості за простроченим тілом кредиту, 1166,19 гривень ( одна тисяча сто шістдесят шість гривень 19 коп. ) у відшкодування сплаченого судового збору при зверненні в суд, 1749,28 гривень ( одна тисяча сімсот сорок дев`ять гривень 28 коп. ) у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги на рішен-ня суду першої інстанції. 
У решті позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточ-ною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 19 лютого 2021 року. 

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. В. Оніщук

С. Г. Копаничук