Справа № 127/19502/20
Провадження № 22-ц/801/457/2021
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року	Справа № 127/19502/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:
судді-доповідача Денишенко Т.О.,
суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О., 
розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в при-міщенні апеляційного суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом 
Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до 
ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в сумі 30628,58 гривень,
за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , його представника адвоката Хейніса Олександра Григоровича на рішення Вінниць-кого міського суду Вінницької області від 02 грудня 2020 року, ухвалене у при-міщенні суду у м. Вінниці за головування судді Ан О. В., повний текст якого складений 11 грудня 2020 року, 

В С Т А Н О В И В:

08 вересня 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» ( далі - АТ «А-Банк» ) звернулося у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов-ні вимоги мотивовані тим, що 13 травня 2019 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № SAMABWFC00002024321 та отримання кредитної картки. На підставі анкети-заяви відповідачу наданий кредит у вигляді встанов-лення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користу-вання кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до підпунктів 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил клієнт дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити ( зменшити, збільшити або анулювати ) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумов-ною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого встановленого банком розміру кредитного ліміту. Також відповідач погодився, що підписана ним ан-кета-заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, викладеними на бан-ківському сайті http://a-bank.com.ua/trems, складає між ним та банком кредит-ний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу у роз-мірі відповідно до умов договору кредит ( встановив кредитний ліміт ). Однак відповідач порушує свої зобов`язання за кредитним договором, своєчасно не надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсот-ками, іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 18 серпня 2020 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 30628,58 гривень, яка складається з наступного: 20982,48 гривні - заборгованість за кре-дитом, 9296,10 гривень - заборгованість за відсотками. На даний час ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобов`язань, зоборгованість за договором не погашає, що порушує законні права банку. За таких обставин позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 30628,58 гривень заборгованості за кредитним договором, а також 2102, 00 гривні судових витрат у справі. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2020 року позов АТ «А-Банк» задоволений повністю, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 13 травня 2019 року № SAMABWFC00002024321 у розмірі 30628,58 гривень, з яких: 20982,48 грив-ні - заборгованість за кредитом, 9296,10 гривень - заборгованість за відсотками, 2102,00 гривні судових витрат.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 , адвокат Хейніс О. Г. оскаржують його в апеляційному порядку, просять дане рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості у розмірі 19837,87 гривень, у решті заявлених вимог банку відмовити. Скаржники вважають оскаржуване рі-шення незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матері-ального та процесуального права. На думку осіб, котрі подали апляційну скар-гу, висновок суду першої інстанції про стягнення суми боргу у повному обсязі є безпідставним, адже відповідач тарифи користування кредитною карткою «Уні-версальна» не підписував, відсоткова ставка сторонами не погоджувалася. Крім того суд допустив помилку, не застосувавши викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 правовий висновок Великої Палати Вер-ховного Суду, та взагалі вдався до хибного трактування цієї правової позиції.
Наданим законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 16 січня 2021 року правом подання відзиву на апеляційну скаргу АТ «А-Банк» не ско-ристалося.
Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши справу за наявними у ній ретельно дослідженими матеріалами, проаналізувавши в сукупності наявні у справі докази, перевіривши законність, обгрунтованість оскаржуваного судово-го рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає указаним вимогам, воно є по-милковим, таким, що суперечить фактичним обставинам справи, не враховує усіх норм матеріального права, що регулюють виниклі та наявні між сторонами у справі правовідносини, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішен-ня про часткове задоволення позовних вимог АТ «А-Банк».
Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пе-реглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що сто-суються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.
Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що 13 травня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, у якій зазначено, що він згоден з тим, що ця заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кре-дитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з догово-ром про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. ОСОБА_1 зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, регулярно самостійно знпйомитися з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua. Також відповідач підтвердив, що умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту йому роз`яснені і зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кре-дитування ним отриманий. 
До кредитного договору банк додав витяг з Умов та правил надання бан-ківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщений на сайті https://a-bank.com.ua/terms у розділі «Умови та правила», а також Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна».
Задовольняючи позовні вимоги банку у повному обсязі, суд першої інстан-ції виходив із того, що підписуючи анкету-заяву ОСОБА_1 погодився на умови договору, які пропонував йому банк, про що свідчить факт отримання ним кредитних коштів. При цьому, не беручи до уваги правові висновки Вер-ховного Суду, викладені у постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 мав самостійно слідкувати за зміною процентної ставки на сай-ті АТ «А-Банк». Відтак, встановивши не спростовану відповідачем наявність та обґрунтованість заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку про необхідність її стягнення у визначеному позивачем розмірі. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що ґрунтується на доказах, наявних у матеріалах справи та не запере-чується жодним із її учасників, про наявність між сторонами кредитних право-відносин, виниклих внаслідок укладення 13 травня 2019 року кредитного дого-вору № SAMABWFC00002024321 шляхом підписання ОСОБА_1 анке-ти-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Проте з висновком про необхідність задоволення позовних вимог банку у повному обсязі цілком погодитися не можна, він є неправильним, суперечним нормам матеріального та процесуального права, що регулюють питання дого-вірних правовідносин, які випливають з кредитного договору, та належного ( неналежного ) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кре-дитного договору та норм ЦК України.
Як уже зазначалося, на доведення своїх позовних вимог АТ «А-Банк» нада-ло суду підписану ОСОБА_1 13 травня 2019 року анкету-заяву про при-єднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також роз-міщений на сайті банку витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна». Згідно наданого банком розрахунку заборгованість відповідача за вказаним кре-дитним договором станом на 18 серпня 2020 року становить 30628,58 гривень, з яких: 20982,48 гривні - заборгованість за кредитом, 9296,10 гривень - заборго-ваність за відсотками. 
Крім того до відзиву на позовну заяву банку самим відповідачем та його представником адвокатом Хейнісом О. Г. додана виписка з банківського рахун-ку ОСОБА_1 від 01 жовтня 2020 року № 7456-KFQ2-9DQ1-LMEA, з якої достеменно убачається користування відповідачем кредитними коштами.
Фактично між сторонами виник спір з приводу повернення отриманих в кредит грошових коштів та відповідальності за неналежне виконання зобов’-язань позичальником.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважа-ється таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторо-ни. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він під-писаний його стороною (сторонами).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповід-но до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до ак-тів цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться ( роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послу-ги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо ). Умови пуб-лічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Нормами статті 634 цього Кодексу встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені од-нією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого дого-вору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони по-винні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вва-жати, що другий контрагент ( споживач послуг банку ) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, який хибно трактований судом першої інстанції та помилково ним не врахований при ухваленні оскаржуваного рішення суду.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умова-ми договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як іс-тотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним догово-ром банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити процен-ти ( частина перша статті 1048 ЦК України ).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної став-ки ( фіксована або змінювана ) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечен-ня, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користуван-ня кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення до-говору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процен-тів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку Укра-їни. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомі-сяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу пози-чальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, та-кого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі пору-шення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у від-сотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного зако-нодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своє-часно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відпо-відно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином в разі укладення кредитного договору проценти за користу-вання позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом ( розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства ) та до-говірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як слідує із матеріалів справи, зокрема, із анкети-заяви позичальника від 13 травня 2019 року у ній відсутні умови договору щодо строку дії кредитного лі-міту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а та-кож про встановлення відповідальності у вигляді неустойки ( пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової су-ми та її визначеного розміру.
АТ «А-Банк», звернувшись в суд з вимогою про погашення кредиту, про-сило окрім тіла кредиту стягнути відсотки за несвоєчасну сплату кредиту. Об-ґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нараху-вання, позивач, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13 травня 2019 року посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», розміщених на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, а також Тарифи користування кредитною карткою «Універ-сальна», якими визначені в тому числі: пільговий період користування кошта-ми, процентна ставка, а також містяться інші додаткові положення. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, про які стверджує банк.
Представлений суду позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони ( банку ), яка може вносити і вносить від-повідні зміни в умови та правила спожив чого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року ( провадження № 6-16цс15 ) і не спростовано позивачем.
За таких обставин, за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, представлений банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна ( типова ) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно вказані вище обставини не підтвер-джені.
Згідно частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею шостою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Отже колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та не вба-чає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки та відповідальність за невиконання чи порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Такого висновку суд дійшов також з урахуванням правових вис-новків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відпо-відності до частини четвертої статті 263 ЦПК України.
Відтак у задоволенні позову АТ «А-Банк» в частині стягнення на його ко-ристь з відповідача 9296,10 гривень заборгованості за відсотками за користу-вання кредитними коштами необхідно відмовити.
Щодо заборгованості за тілом кредиту, то як слідує із розрахунку така за-боргованість становить 20982,48 гривень. 
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, представник відповідача ад-вокат Хейніс О. Г. вважав можливим стягнення з ОСОБА_1 заборгова-ності за тілом кредиту в розмірі 19837,87 гривень.
Однак з такими розрахунками заборгованості сторін у справі колегія суддів погодитися не може, вони суперечать встановленим фактичним обставинам справи з огляду на те, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також наданої відповідачем виписки по рахунку убачається, що за рахунок тіла кредиту стягувалася комісія банку та одноразово 01 жовтня 2019 року відсотки за використання кредитного ліміту, розмір яких сторонами не узгоджувався, і тим самим збільшувалося тіло кредиту. За даними розрахунку та виписки по ра-хунку за рахунок тіла кредиту була погашена комісія на суму 706,00 гривень та списані відсотки на суму 1144,61 гривень, тобто в загальному це становить 1850,61 гривень. 
Таким чином простим математичним розрахунком доводиться, що відпо-відачем не було погашене тіло кредиту у розмірі 19131,87 гривні ( 20982,48 - 1850,61 = 19131,87 ), що фактично отримане відповідачем у вигляді кредиту. Ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банку. 
Статтями 374, 376 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни су-дового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рі-шенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуаль-ного права або неправильне застосування норм матеріального права. Непра-вильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлу-мачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покла-дається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З огляду на необхідність скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з відповідача на ко-ристь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу позову у розмірі 1312,90 гривень. В свою чергу, зважаючи на обсяг задоволених вимог апеляційної скарги відповідача, з АТ «А-Банк» на ко-ристь ОСОБА_1 необхідно стягнути 3153,00 гривні судового збору, спла-ченого останнім за подання апеляційної скарги.
Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , його представника адвоката Хейніса Олександра Григоровича задоволити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредит-ним договором скасувати.
Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 -дження, ідентифікаційний номер  НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаю-чого за адресою:  АДРЕСА_1 , на користь Ак-ціонерного товариства «Акцент-Банк», код ЄДРПОУ 14360080, рах. № НОМЕР_2  ( для погашення заборгованості ), МФО № 307770, м. Дніпро, вул. Батумська, 11 у погашення кредитної заборгованості за договором від 13 травня 2019 року № SAMABWFC00002024321 станом на 18 серпня 2020 року 19131,87 гривню ( дев`ятнадцять тисяч сто тридцять одна гривня 87 коп. ) за-боргованості за кредитом; на рахунок № НОМЕР_3 ( для відшкодування судових витрат ) - у відшкодування сплаченого судового збору при зверненні в суд 1312,90 гривень ( одна тисяча триста дванадцять гривень 90 коп. ).
Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» ( код ЄДРПОУ 14360080, м. Дніпро, вул. Батумська, 11 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 3153,00 гривні ( три тисячі сто п`ятдесят три гривні 00 коп. ) у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
У решті позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» відмови-ти.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді                             В. П. Рибчинський

Л. О. Голота