Справа № 423/1879/16-ц 
Провадження № 22-ц/810/28/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.
учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа –ПрАТ « Страхова компанія «Провідна»
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справуза апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 31 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок ДТП,
                                               
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
15 червня 2020 року ОСОБА_1  звернувся до Попаснянського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 , де третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок ДТП .
Позовні вимоги мотивовані тим, що обгрунтував тим, що Постановою Попаснянського районного суду Луганської області від 07.02.2014 р. по справі № 423/121/14-п відповідача визнано винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Поданий позов був уточнений позивачем в частині суми матеріального стягнення, в зв`язку із проведенням повторної експертизи автомобіля ОРЕL АSTRA д/н НОМЕР_1 , згідно висновку експерта № 16/17 від 15.01.2018 року склав 128151,30 грн .Максимальний розмір відшкодування, який може бути проведений страховою компанією ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» становить 17 111,50 грн. Позивач вважає, що ОСОБА_2 , як власник джерела підвищеної небезпеки — автомобіля ВМW 316 д/н НОМЕР_2 . повинен відшкодувати позивачу різницю відшкодування у розмірі 111039,80 грн. , які він витратив для відновлення первинного стану свого автомобіля ОРЕL АSTRA д/н НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, у вчиненні якого визнаний винним ОСОБА_2 .
За викладних обставин позивач просить стягнути із відповідача матеріальне відшкодування у сумі 111039,80 грн. 
Також, у поданому позові, позивач зазначає, що крім матеріального збитку, позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку з протиправними діями відповідача і пошкодженням майна позивача. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в 10 000 грн. Який обгрунтовує тим, що після ДТП автомобіль отримав серйозні пошкодження, тому невідомі приховані наслідки цього ДТП, які можуть проявитися при подальшій експлуатації автомобіля. 
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  матеріальну шкоду в сумі 111039,80 грн. та моральну шкоду в сумі в 10 000 грн спричиненої внаслідок ДТП.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 31 липня 2020 року року в позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок ДТП задоволено частково.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи доведено, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу на момент пошкодження становить 128151грн.30 коп. Згідно матеріалів страхової справи, № 2300034742, наданої з боку ПрАТ «СК «Провідна» - потерпілому ОСОБА_1 від ДТП яке сталося 16.01.2014 року в м. Попасна Луганської обл. на вул Некрасова за участю ОСОБА_2 , який є страхувальником ПрАТ «СК «Провідна» - нарахована сума збитку 17 111,50 грн. Отже, сума позовних вимог у розмірі 111039,80грн. є обґрунтованою. Але позивач, не надав ніяких доказів щодо спричинення йому моральної шкоди про, що він зазначив у позові та доказів, щодо обґрунтування заявленого у позові розміру моральної шкоди, відповідно до вимог зазначеного законодавства. Тому, суд першої інстанції вважає, що в частині вимог, щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, поданий позов не доведений в зв`язку з чим в цій частині позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги
Не погоджуючись з таким рішення суду ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв незаконне та необґрунтоване рішення, яке винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, через те що судом було прийнято в якості доказу висновок експерта №16/17 від 15.01.2018 року, який на думку ОСОБА_2 є неправомірним, через те , що у експерта який надавав цей висновок сплив строк дії його повноважень
Апелянт вважає судом першої інстанції зроблено висновки, які не відповідають вимогам закону та не взято до уваги докази, які містяться в матеріалах справи, а відтак оскаржуване рішення, на думку апелянта, підлягає скасуванню з винесенням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також апелянт ставить під сумнів правочинність зазначеного висновку, через те що позивач по справі був зацікавлений в результаті експертизи через що спілкувався з експертом та вирішував порядок про проведення такої експертизи, строки її проведення та вартість проведення експертизи. На думку апелянта, технічний огляд автомобіля ОРЕL АSTRA д/н НОМЕР_1 проводився, коли його обуло відновлено повністю, що є неможливим для проведення судової автотоварознавчої експертизи, а суд першої інстанції не прийняв це до уваги. Апелянт зауважує на тому, що судом направлялися матеріали даної справи експерту ОСОБА_3 для виправлення та усунення недоліків, коли той вже не мав повноважень судового експерта, що на думку ОСОБА_2 є також порушенням. Враховуючи, що позивачу була сплачена сума страхового відшкодування в розмірі, який не перевищував ліміту відповідальності страховика, на думку відповідача у позивача не було підстав для звернення з позовом до відповідача. Також апелянт зазаначає те, що суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних правовідносин і застосував не той закон, якій необхідно було застосовувати для правильного вирішення спору , а саме положень статті 1192 ЦК України. ОСОБА_2 також зазначає, що під час розгляду справи, позивач намагався продати автомобіль, який було придбано попереднім володільцем ОСОБА_4 в кредит, та коли позивач звертався до Попаснянського районного суду з приводу зняття арешту на автомобіль ОРЕL АSTRA д/н НОМЕР_1 , оціночна вартість яку зазначив позивач складала 62 000,00, що на думку скаржника перевищує ціну відшкодування шкоди за зазначеною подією.

Доводи інших учасників справи
29 січня 2021 року до Луганського апеляційного суду надійшов відзив від позивача по справі - ОСОБА_1 .
В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу позивач зазначив, що апеляційна скарга відповідача по справі є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення Попаснянського районного суду Луганської області є законним та ухваленим з додержанням норм процесуального та матеріального права, з правових підстав передбачених ст.22, ч.1 ст.1166, ч.1,2 ст. 1187 ЦК України та ст.12,81 ЦПК України. Відповідно зазначених норм позивач обґрунтовує свій відзив на апеляційну скаргу тим, що відповідач не надав жодних доказів, щодо факту спілкування позивача по справі з експертом з приводу результатів експертизи. За другим доводом апеляційної скарги позивач надав пояснення, що саме ухвалою суду про призначення повторної експертизи не було зазначено, що експертиза повинна бути проведена з оглядом транспортного засобу, натомість ухвала містить вказівку на те, що експерту надаються матеріали справи для проведення експертного дослідження. Щодо третього доводу апеляційної скарги позивач зазначає, що датою складання експертного висновку є 15.01.2018 року, недоліки, які стали підставою для повернення експерту на доопрацювання експертного висновку не вплинули на зміст по суті висновку, при цьому дата складання висновку не була змінена та на дату складення висновку експерт ОСОБА_5 мав чинне свідоцтво судового експерта. На четвертий та шостий доводи апеляційної скарги, позивач зазначив, що оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Щодо п`ятого доводу апеляційної скарги, позивач зазначив, що суми,що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. Обов`язок сплати суд поклав на позивача, в матеріалах справи є відповідний документ, який підтверджує вартість проведеної експертизи, тому на думку позивача доводи апелянта спростовуються доказами у справі та нормами ЦПК України.

Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України  судове рішення  повинно ґрунтуватися на засадах  верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Предметом даного позову є вирішення питання відшкодування шкоди (матеріальної та моральної), що регулюється положеннями Цивільного Кодексу України.
Так, відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи , а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи , відшкодовується в повному обсязі особою , яка її завдала.
Відповідно до ч.1, 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин , утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Згідно з п.5 вищезазначеного Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником автомобіля OPEL ASTRA, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , який відповідно до копії довіреності від 04.11.2013 року уповноважив ОСОБА_1 продати належний йому автомобіль та для виконання вказаних у цій довіреності повноважень представнику надається право користуватися та керувати автомобілем, а також виконувати усі інші дії, пов`язані з цією довіреністю. Довіреність видана строком на десять років, з правом передоручення наданих повноважень та виїзду за кордон. (а.с.6)
Постановою Попаснянського районного суду Луганської області від 07.02.2014 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.8). В тексті вказаної постанови зазначено: «16 січня 2014 року о 07 год. 20 хв. у м. Попасна по вул. Артемівська ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом – автомобілем “BMW” 316 д/н НОМЕР_2 , виїжджаючи з прилеглої території на головну дорогу, не врахував дорожню обстановку та не надав перевагу у русі транспортному засобу – автомобілю “OPEL ASTRA” д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого скоїв зіткнення з вищевказаним автомобілем, чим порушив п. 10.2 ПДР України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди згідно додатку до протоколу про адміністративне правопорушення від 16.01.2014р. пошкоджено: “OPEL ASTRA” д/н НОМЕР_1 – деформовано праве переднє крило, праві передні та задні двері, ліві передні двері, ліве переднє крило, розбито передній бампер, розбито передній блок фар; “BMW” 316 д/н НОМЕР_2 – деформовано ліве переднє крило, передній капот, розбито фару, пошкоджено лакофарбове покриття.»
Відповідно до Висновку судового експерта Барановського С.І. № 13/18 від 15.01.2018 року по оцінці транспортного засобу встановлено, що ринкова вартість автомобіля “OPEL ASTRA” р/н НОМЕР_1 на дату ДТП складає 128 151грн. 30 коп. 
Вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля “OPEL ASTRA” р/н НОМЕР_1 на дату оцінки з урахуванням ПДВ складає 128 151грн. 30 коп. Таким чином судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 16.01.2014р. приблизно о 07-20год. з вини відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 була спричинена матеріальна шкода у вигляді пошкодження автомобілю, який належить йому на праві довіреності.
Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог судова колегія погоджується з аргументацією правової позиці суду першої інстанції та виходить з наступного.
Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.
Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
З урахуванням вищевикладеного суд зазначає, що матералами справи доведено, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу на момент пошкодження становить 128 151грн.30 коп..
Згідно матеріалів страхової справи, № 2300034742, наданої з боку ПрАТ «СК «Провідна» - потерпілому ОСОБА_1 від ДТП яке сталося 16.01.2014 року в м.Попасна Луганської обл..на вул Некрасова за участю ОСОБА_2 , який є страхувальником ПрАТ «СК «Провідна» - нарахована сума збитку 17 111,50 грн..
Отже, сума позовних вимог у розмірі 111039,80грн. є обґрунтованою. 
Щодо стверджень відповідача та його представника того, що не було підстав для призначення та проведення повторної експертизи межах розгляду цієї справи, суд зазначає.
Згідно положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована в Україні Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, положень ст.6 - Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно положень ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, ст.17 Закону - Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та практику Суду як джерело права.
А так, вирішуючи в межах даної справи питання про проведення повторної експертизи, суд апеляційної інстанції погоджується з посиланням суду першої іннстанції згідно із вищезазначеними правовими положеннями, враховуючи практику ЄСПЛ (саме рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії», у справі «Танрікулу проти Туреччини», «Гюль проти Туреччини», в яких наголошено, що органи влади мають завжди намагатися встановити події та не покладатися на поспішні або безпідставні висновки для закінчення розслідування чи обґрунтування своїх рішень , в тому числі свідчення очевидців та результати експертиз) - суд призначив повторну експертизу з метою надання позивачу можливості на захист своїх прав а дотримання положень ЦПК України щодо верховенства права при розгляді справи. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та звертає увагу на те, що відповідач, не погоджуючись із позовом та посилаючись на Постанову Верховного Суду від 04 липня 2018 року - некоректно застосовує зазначену Постанову, а саме:
-        Обставини справи, яка розглядалась Великою палатою ВС з внесенням Постанови 04 липня 2018року - не аналогічні із обставинами дійсної справи, оскільки за обставинами справи вирішувалося питання відшкодування шкоди між позивачем - страховою кампанією та відповідачем - винною особою у настанні ДТП. Страхова компанія добровільно сплатила потерпілої (за її заявою) суму страхового відшкодування (на рахунок станції технічного обслуговування), а страховик ( винна особа) не зверталась до страхової кампанії із повідомленням про ДТП і тому в даній справі позовні вимоги стосувались відшкодування винною особою страховій кампанії вже виплаченого страхового відшкодування на рахунок станції технічного обслуговування . Натомість, в данній справі, саме в звязку із невиконанням страховою кампанією обов`язків щодо відшкодування позивачу ( потерпілій стороні у ДТП) матеріальної шкоди - позивач звертається до відповідача із вимогами про стягнення суми збитків після ДТП, оскільки відповідач визнаний винним у настанні ДТП.
Також, суд звертає увагу, що відповідач та його представник, посилаючись на Постанову Верховного Суду від 04 липня 2018 року не зазначили, який саме висновок за вказаною Постановою вони вважають необхідним для використанні при вирішення даної справи, а тільки послались на дату зазначеної Постанови.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 10 000 грн., суд зазначає.
Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Також, питання щодо підстав та порядку відшкодування моральної шкоди регулює положення Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Однак, позивачем, не надано ніяких доказів щодо спричинення йому моральної шкоди про що він зазначив у позові та доказів щодо обґрунтування заявленого у позові розміру моральної шкоди, відповідно до вимог зазначеного законодавства . З огляду на наведене вище колегія суддів зазначає, що в даній частині суд першої інстанції зробив правильний висновок та відмовив у стягненні моральної шкоди з позивача.
Доводи апеляційної скарги є необгрунтованими з наступних підстав: 
по-перше відповідач не надав обгрунтованих та належних доказів, щодо підтверждення факту спілкування позивача по справі з експертом з приводу результатів експертизи;
по-друге , ухвалою суду про призначення повторної експертизи не було зазначено, що експертиза обов`язкова повинна бути проведена з оглядом транспортного засобу, але ж ухвала містить вказівку на те, що експерту надаються матеріали справи для проведення експертного дослідження; 
по-третє дата складання експертного висновку є 15.01.2018 року, недоліки, які стали підставою для повернення експерту на доопрацювання експертного висновку не вплинули на зміст по суті висновку, при цьому дата складання висновку не була змінена та на дату складення висновку експерт ОСОБА_5 мав чинне свідоцтво судового експерта
четвертим та шостим доводом апеляційної скарги, є те, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, та в такому випадку з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням; 
щодо п`ятого доводу апеляційної скарги, суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат, в даному випадку обов`язок сплати таких витрат суд поклав на позивача, про що свідчить відповідний документ з матеріалів справи, що спростовується доказами у справі та нормами чинного цивільно процесуального законодавства України.
Таким чином доводи апелянта, щодо висновоку експерта, який надійшов на адресу суду 27.02.2018 року (т.2 а.с.64), спростовується тим, що свідоцтво судового експерта ОСОБА_3 було дійсно до 20.03.2018 року та на момент надіслання експертизи судовий експерт мав чинні повноваження щодо здійснення своєї законної діяльності в якості судового експерта. Ухвалою Попаснянського районного суду від 22.08.2018 року, висновк експерта був повернутий до опрацювання, яке не стосувалось суми спричиненої шкоди (т.2 а.с.104-103). Враховуючи вказані обставини судова колегія вважає, що уточнення висновку експерта, якє відбулось після спливу його повноважень не впливають на вартість спричиненої матеріальної шкоди.Відповідно до матеріалів апеляційної скарги, апелянт не ставить перед судом питання щодо необхідності проведення експертизи (т.2 а.с. 199) .
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок ДТП, щодо стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, сплаченого судового збору та витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз.
Враховуючи наведене судова колегія залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін так як суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст. 375, 384 ЦПК України,  Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 31 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 04 лютого 2021 року.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко