ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

02 березня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №573/1533/20 
Номер провадження 22-ц/816/357/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Левченко Т. А. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

у присутності :
представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Стадника Семена Валерійовича,
представника Головного управління Національної поліції в Сумській області – Грищенко Валерії Леонідівни
представника Сумської обласної прокуратури – Микитенка Володимира Петровича 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Стадником Семеном Валерійовичем,
апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 22 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Терещенко О.І. у м. Білопілля Сумської області, повне судове рішення складено 28 грудня 2020 року, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Сумської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Сумській області про стягнення моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури,

                                                         в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 пред`явила позов до Державної казначейської служби України, Сумської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Сумській області про стягнення моральної шкоди. 
Свої вимоги мотивувала тим, що 11 жовтня 2018 року відкрито кримінальне провадження №120182000130000519 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, в якому її було визнано потерпілою. Зазначає, що слідчі Білопільського ВП ГУНП в Сумській області за час досудового розслідування необхідних слідчих дій не провели, злочин проти власності не розкрили. Строки досудового розслідування закінчилися, у зв`язку з чим кримінальне провадження було закрито. Матеріальну шкоду позивачці відшкодовано не було, оскільки винна особа слідчими не встановлена. Підозру особі, яка, на її думку, вчинила злочин, не вручили. Позивачка вказує, що надмірна тривалість кримінального провадження та його неефективність призвели до моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідувати органи досудового розслідування, подавати скарги, що також призвело до порушення її звичайного способу життя.
Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила стягнути на її користь за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в рахунок відшкодування спричиненої їй моральної шкоди грошові кошти у розмірі 250000 грн за надмірну тривалість досудового розслідування та 250000 грн за неефективне досудове розслідування у кримінальному провадженні №120182000130000519.
Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 22 грудня 2020 року позовні вимоги   ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Сумської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Сумській області про стягнення моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 3000 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Судові витрати зі сплати судового збору компенсовано за рахунок держави.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, стягнувши з Держави Україна в особі державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 250000 грн за надмірну тривалість досудового розслідування по кримінальному провадженню №120182000130000519 та 250000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди за неефективне досудове розслідування (не розкриття злочину) по вказаному кримінальному провадженню.
Апеляційна скарга мотивована тим, що заявниці не зрозуміло, яка саме з двох позовних вимог була частково задоволена судом: про відшкодування моральної шкоди за надмірну тривалість досудового розслідування чи про відшкодування моральної шкоди, завданої неефективним розслідуванням. Стверджує, що розмір відшкодування, стягнутий судом не відповідає обсягу страждань, яких зазнала позивачка. Заявниця стверджує, що пригнічений моральний стан (стрес, тривожність) та постійне відчуття моральних страждань супроводжували її тривалий час з моменту, коли вона дізналась про крадіжку свого майна, і наразі через відсутність справедливої сатисфакції і почуття незахищеності від кримінального правопорушення, чим їй завдано реальної моральної шкоди. Розчарування, розгубленість та відчай – перші емоційні потрясіння, які зазнала апелянт, що надалі переросли у затяжний стрес та тривогу бути знову підданою такому ж кримінальному правопорушенню без покарання та притягнення до відповідальності винних осіб, внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування.
Звертаючись з апеляційною скаргою Сумська обласна прокуратура, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що позивачкою не надано належних доказів неправомірності дій або бездіяльності слідчого, рішення постановлені судом у ході здійснення судового контролю за досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні таких висновків не місять. Причинно-наслідкового зв`язку між діями-бездіяльністю слідчого та моральною шкодою позивачка також не довела. Стверджує, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди є помилковим. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Сумська обласна прокуратура зазначила, що доводи апеляційної скарги позивачки вважає необґрунтованими, а тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а також скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Головне управління Національної поліції в Сумській області у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заявляє про безпідставність та необґрунтованість позовної заяви ОСОБА_1 та її апеляційної скарги, вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника – адвоката Стадника С.В., пояснення представників Головного управління Національної поліції в Сумській області, Сумської обласної прокуратури, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав:
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що   11 жовтня 2018 року за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР за №12018200130000519 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, по факту викрадення з її будинку ювелірних виробів (а. с. 9).
31 жовтня 2018 року Сумським НДЕКЦ МВС України проведено судову трасологічну експертизу (а. к. п. 39-43).
09 січня 2019 року Сумським НДЕКЦ МВС України проведено судову товарознавчу експертизу, яка не змогла визначити вартість шести викрадених ювелірних виробів, у зв`язку із відсутністю повної інформації про них, а вартість золотого кулона 583 проби, вагою 2 г за закупівельними цінами на дорогоцінні метали в брухті станом на 10.10.2018 рок могла складати 1225, 12 грн (а. к. п. 79-82).
26 листопада 2018 року здійснено допит потерпілої ОСОБА_1 , в якому вона зазначила, що у викраденні майна з її будинку підозрює  ОСОБА_2  і послалась на свідків, які можуть підтвердити її підозри (а. к. п. 50-52).
З протоколу №780 оперативної наради ГУНП в Сумській області від 01 грудня 2018 року вбачається, що за порушення службової дисципліни при розслідуванні кримінального провадження №12018200130000519 слідчого Білопільського ВП ОСОБА_3 попереджено про дотримання вимог КПК України та зобов`язано до 26 грудня 2018 року виконати письмові вказівки у вказаному кримінальному провадженні ( а. с. 10, а. к. п. 64).
07 грудня 2018 року заступником начальника ГУНП в Сумській області - начальником слідчого управління полковником поліції Григоровим О.О. слідчому ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №12018200130000519 надано вказівки, якими зауважено, що в ході досудового розслідування не перевірено на причетність до вчиненого злочину чоловіка на ім`я  ОСОБА_4 , не перевірені місця знаходження викрадених ювелірних виробів, не перевірено можливі місця їх збуту, невідпрацьований імовірний шлях відходу підозрюваного, на який вказала службова собака, не встановлена шкода, спричинена злочином. Тому слідчого зобов`язано провести ряд слідчих дій, у т.ч. детально допитати потерпілу ОСОБА_1 , отримати опис викраденого майна та опис чоловіка, якого підозрює потерпіла (а. к. п. 62-63).
У протоколі допиту потерпілої від 23 квітня 2019 року ОСОБА_1 повідомила, що за інформацією, повідомленою її дочкою ОСОБА_5 , яка працює в ломбарді, що знаходиться в Торговому центрі, ОСОБА_2 , приблизно 18 березня 2019 року, здавав до ломбарду золоті речі, вказала його номер мобільного телефону (а. к. п. 115-117).
З метою захисту своїх інтересів при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №12018200130000519 потерпіла ОСОБА_1 звернулась до Сумського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та 21 серпня 2019 року уклала угоду з адвокатом Стадником С.В.
У жовтні 2019 року адвокат Стадник С.В. в інтересах потерпілої ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді Білопільського районного суду зі скаргами на бездіяльність слідчого Чухліба В.В. у кримінальному провадженні №12018200130000519 та зобов`язання останнього провести допит потерпілої ОСОБА_1 у присутності адвоката Стадника С.В., про пред`явлення для впізнання ОСОБА_6 на фотознімках свідкові ОСОБА_7 , про допит свідка ОСОБА_7 . Зважаючи, що вказана бездіяльність була самостійно припинена слідчим після звернення адвоката до суду, провадження у справах за скаргами слідчими суддями було закрито ( а. к. п. 159-172).
Постановою слідчого Білопільського ВП ГУНП в Сумській області від 11 квітня 2020 року зазначене кримінальне провадження закрите на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування та непред`явленням підозри жодній особі (а. с. 15, 121-122, а. к. п. 178-180).
За скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Стадника С.В. ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 30 квітня 2020 року постанову слідчого Чухліба В.В. від 11 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження скасовано, зобов`язано слідчого Білопільського ВП Чухліба В.В. поновити досудове розслідування в кримінальному провадженні від 11 жовтня 2018 року №12018200130000519 та провести його відповідно до вимог КПК України (а. с. 18-19).
Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 12 травня 2020 року слідчому Білопільського ВП ГУНП в Сумській області Бакшею Є.О. відмовлено у задоволенні клопотання про продовження строку досудового розслідування . Підставою відмови в задоволенні цього клопотання було звернення слідчого із таким клопотанням вже після закінчення строку досудового розслідування (а. с. 20).
Крім того, 15 травня 2020 року слідчим суддею Білопільського районного суду задоволено скаргу адвоката Стадника С.В. в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Білопільського ВП ГУНП України в Сумській області Чухліба В.В. та зобов`язано уповноважену особу Білопільського ВП розглянути клопотання адвоката Стадника С.В. від 06 травня 2020 року про проведення повторного допиту потерпілої в присутності адвоката по суті, про що надати письмову відповідь (а. с. 21).
Постановою слідчого Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області Чухліба В.В. від 18 травня 2020 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування (а. с. 16-17).
Звертаюсь з позовом до суду позивач свої вимоги обґрунтовувала тим, що слідчі Білопільського ВП ГУНП в Сумській області за час досудового розслідування не розкрили тяжкий злочин проти власності, необхідних слідчих дій не провели , порушили строк звернення до суду із клопотанням про продовження строку досудового розслідування, що стало підставою для відмови в задоволенні цього клопотання , підозру особі, яка, на її думку, вчинила злочин, не вручили , матеріальну шкоду, заподіяну злочином їй не відшкодовано, тому вважає, що такі дії та бездіяльність органів дізнання заподіяли їй моральної шкоди .
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.
Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що              здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Місцевим судом встановлено, що підставою для відшкодування шкоди є неправомірна бездіяльність та прийняття неправомірних рішень посадовими особами , відсутність належного контролю за досудовим розслідуванням з боку ГУНП в Сумській області та Сумської обласної прокуратури, а тому відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України .
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Згідно зі статтею 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (§ 62 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2007 року в справі «Stankov v. Bulgaria, заява № 68490/01).
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Відповідна правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 вересня 2020 року у справі № 607/8203/18.
Місцевим судом при ухваленні оскаржуваного рішення було встановлено, що, незважаючи на наявність неодноразових клопотань позивача про допит ОСОБА_2 , якого вона підозрює у вчиненні даного злочину, органами досудового розслідування не було встановлено місцезнаходження даної особи і вона не допитана, незважаючи на те, що останній , починаючи з 20 вересня 2019 року перебував під вартою в ДУ «Сумській слідчий ізолятор» за підозрою у вчиненні інших аналогічних злочинів і дана обставина підтверджується вироком Білопільського районного суду Сумської області від 23 березня 2020 року (а.с. 141-152).
Також місцевим судом встановлено, що слідчий, достовірно знаючи про те, що ним протягом 1 року шести місяців не виконаний ряд необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні , такі як визначення вартості усього обсягу викраденого майна, не проведено допит особи, яку підозрювала потерпіла у вчиненні злочину, тощо, в порушення вимог передбачених ст.219 КПК України, звернувся з клопотанням до слідчого судді про продовження строку досудового розслідування лише після спливу цього строку , що і стало підставою для відмови у задоволенні даного клопотання та подальшого закриття кримінального провадження , що позбавило позивача належного захисту від держави і її сподівання на викриття винних та отримання відшкодування у зв`язку із втратою майна.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції , повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено неправомірність бездіяльності та рішень посадових осіб    відповідачів, то відповідно до статті 1174 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих такою бездіяльністю та рішеннями посадовими особами вказаних державних органів.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, враховуючи практику ЄСПЛ, принципи розумності, виваженості та справедливості, тривалість кримінального досудового розслідування,  обґрунтовано присудив позивачці відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн.
У апеляційній скарзі, позивачка вказала, що пригнічений моральний стан та постійне відчуття моральних страждань супроводжували її тривалий час з моменту, коли вона дізналась про крадіжку свого майна, і наразі через відсутність справедливої сатисфакції і почуття незахищеності від кримінального правопорушення, майнові втрати через викрадення золотих прикрас, бездіяльність органу досудового розслідування. 
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
В той же час, колегія суддів вважає, що звертаючись до суду ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження завдання їй моральних страждань у розмірі більшому ніж визначено судом першої інстанції .
Не заслуговують на увагу і доводи апелянта ОСОБА_1 про заподіяння їй моральної шкоди внаслідок надмірної тривалості кримінального провадження , оскільки як вбачається з матеріалів цивільної справи та матеріалів кримінального провадження досудове розслідування проводилось в межах строків передбачених ч. 2 ст. 219 КПК України ( 18 місяців) і лише внаслідок неправомірної бездіяльності слідчого слідчим суддею було відмовлено у його продовженні .
Не може погодитись колегія суддів і з доводами апеляційної скарги Сумської обласної прокуратури про те, що судовими рішення постановленими у ході здійснення судового контролю за досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні відповідно до положень кримінального процесуального законодавства дії чи бездіяльність працівників органів досудового розслідування неправомірними не визнавались.
В той же час , місцевим судом з достовірністю було встановлено, що судовими рішеннями постановленими в ході здійснення судового контролю за досудовим розслідуванням , а саме ухвалами слідчих суддів Білопільського районного суду Сумської області від 30 квітня 2020 року, від 12 травня 2020 року, від 15 травня 2020 року було скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження , зобов`язано його поновити досудове розслідування та провести його відповідно до вимог КПК України, зобов`язано уповноважену особу Білопільського ВП провести повторний допит потерпілої у присутності її адвоката , а також відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування лише з підстав пропуску строку звернення з таким клопотанням ( т.1 а.с.18-21).
В той же час, підставою відшкодування позивачці моральної шкоди є не сам факт скасування прийнятих уповноваженими особами відповідачів процесуальних рішень, а встановлена незаконність цих рішень, систематична протиправна бездіяльність цих осіб відносно проведення досудового розслідування , предметом якого є заподіяння майнової шкоди позивачу у справі.
Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

                                          п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Стадником Семеном Валерійовичем та апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 22 грудня 2020 року у даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 4 березня 2021 року.

Головуючий -                                                                                О. І. Собина

Судді:                                                                                            О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко