ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 р. 	Справа № 440/2826/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 року, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, м. Полтава, по справі № 440/2826/20
за позовом              ОСОБА_1  
до             Міністерства оборони України      треті особи               ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив  суд:
- визнати протиправним та скасувати пункт 11 протоколу №41 від 13 березня 2020 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині відмови в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні ) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві";
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року, як інваліду 3 групи з 12 грудня 2019 року, інвалідність якого настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на перше січня календарного року, з урахуванням раніше виплаченої суми та вжити заходів до її виплати.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду України від 09.07.2020 року зазначений адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасувати рішення Комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у пункті 11 протоколу № 41 від 13 березня 2020 року щодо відмови позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-ХІІ.
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у разі встановлення інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та статей 16, 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 21 грудня 1991 року у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду України від 09.07.2020 року по справі №440/2826/20 та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки заявнику встановлено інвалідність понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, в силу приписів ч. 4  статті 16-3 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відповідно до якої, на час встановлення групи інвалідності, передбачене обмеження у виплаті різниці в розмірі одноразової допомоги дворічним терміном з моменту первинного встановлення або інвалідності, або ступеня втрати працездатності.
Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач призваний на службу до лав Збройних Сил України на підставі Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 "Про часткову мобілізацію", що підтверджено записами у військовому квитку.
У період з 25 серпня 2014 року по 29 серпня 2014 року позивач брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджено копією довідки військової частини НОМЕР_1 від 21 липня 2015 року №4/4385.
27 серпня 2014 року під час виконання бойового завдання у зоні проведення АТО та обстрілу артилерійським вогнем з боку терористичних угрупувань отримав травму: баротравму правого вуха, що підтверджено копією довідки військової частини НОМЕР_2 від 15 вересня 2019 року № 0501/18/970 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).
Відповідно до копії витягу із протоколу засідання Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців (протокол № 479 від 01 листопада 2019 року) підтверджено, що отримане позивачем захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 12).
15.07.2015 року під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії ВМ-1 №000921 від 15.07.2015 року.
У зв`язку з встановленням ступеня втрати працездатності позивачу виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 21315,00 грн.
В 2019 році Полтавською обласною транспортно-радіологічною МСЕК проведено огляд позивача за результатами якого позивачу вперше встановлена ІІІ група інвалідності з 12 грудня 2019 року, причина інвалідності: травма, яка пов`язана із захистом Батьківщини.
Позивач 03 лютого 2020 року звернувся до Кобеляцького РВК із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, до якої додав копії: паспорта, ідентифікаційного коду, військового квитка, посвідчення УБД, довідки про безпосередню участь в АТО, довідки МСЕК, довідки про обставини травми, витягу з протоколу ВЛК.
Листом від 06 лютого 2020 року № 12/385 заяву позивача разом із приєднаними до неї документами надіслано до Департаменту фінансів Міноборони разом з висновком, що позивач не має права на отримання зазначеної грошової допомоги.
Рішенням комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом від 13 березня 2020 року № 41 (пункт 11), відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги солдату в запасі позивачу, з тих підстав, що групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності. Зазначене рішення відповідач обґрунтував посиланням на приписи абзацу другого пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" та зазначив, що 15 липня 2015 року під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що сталась 27 серпня 2014 року, а 12 грудня 2019 року під час огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок цієї ж причини.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.
Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з протиправності  рішення відповідача (п. 11 протоколу №41 від 13.03.2020 року) щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, з підстав визначених ч. 4 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до  статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"  виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених  Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно з ч.2 ст.3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно частини першої  статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Тобто, Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.
Разом з тим, відповідно до п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності)  якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
При цьому, відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 1 січня 2017 року, пункт 4 статті 16-3 доповнено абзацом другим такого змісту: «у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Отже, саме з 01 січня 2017 року вказана норма Закону зазнала відповідних змін.
На виконання ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року №975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві ( далі - Порядок №975), яким визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 8 Порядку №975 (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Матеріалами справи встановлено, що 15.07.2015 року під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено 25 % втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії ВМ-1 №000921 від 15.07.2015 року. В 2019 році Полтавською обласною транспортно-радіологічною МСЕК проведено огляд позивача за результатами якого позивачу встановлена ІІІ група інвалідності з 12 грудня 2019 року, причина інвалідності: травма, яка пов`язана із захистом Батьківщини.
Після спливу дворічного терміну, встановленого Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а саме: з 12 грудня 2019 за наслідками повторного огляду позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, причина інвалідності: травма, яка пов`язана із захистом Батьківщини.
Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу як інваліду ІІІ групи. Третю групу інвалідності позивачу встановлено 12 грудня 2019 року року згідно довідки МСЕК серія 12ААБ № 703163.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що оскільки з 12 грудня 2019 позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності, за правилами пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, та відповідач протиправно відмовив у її виплаті.
На день встановленні ІІІ групи інвалідності позивачу діяв Порядок № 975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.
Згідно пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Частиною другою пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Таким чином, право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги позивачу має визначатися порядком, що діяв на день виникнення права на отримання такої допомоги. 
Вказана позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду 29.04.2020 року у справі №120/3358/19-а, та в постанові від 28.05.2020 року у справі № 240/10373/19.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про протиправну відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, з підстав встановлення заявнику інвалідності понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, викладену в рішенні Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.03.2020 року № 41 (п. 11).
В своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, про відсутність у позивача права на отримання зазначеної одноразової грошової допомоги, оскільки зміна підстав для призначення позивачу одноразової допомоги відбулась після спливу дворічного строку з моменту первинного встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, визначених п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».   
Вказані доводи колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки у даному випадку йдеться не про виплату такої допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, а про її призначення і виплату саме у зв`язку із встановленням позивачу групи інвалідності, що є окремою підставою для виплати одноразової грошової допомоги без обмеження будь-якими строками після встановлення відсотку втрати працездатності.
З огляду на вищезазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є протиправним.
Згідно ч. ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача у справі.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 року по справі № 440/2826/20 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 по справі № 440/2826/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	О.М. Мінаєва 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко    В.А. Калиновський