Постанова
іменем України 
11 березня 2021 року
м. Київ
справа № 487/4311/19
провадження № 51-3325км20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,                            
                                                                                                   
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
         
         Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ухвалою від 02 березня 2020 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань (далі – ТУ ДБР) у м. Миколаєві щодо  невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР).
Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 13 квітня 2020 року відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на зазначену ухвалу слідчого судді на підставах, передбачених ч. 4 ст. 399   Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. 
На обґрунтування своїх вимог заявник, посилаючись на незаконність ухвали апеляційного суду, невідповідність її вимогам ст. 370 КПК, зазначає, що йому безпідставно відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його скаргою на рішення слідчого судді. Вважає, що він має право подати апеляційну скаргу, а своїм рішенням апеляційний суд порушив гарантоване законодавством право на оскарження судових рішень. Заявник також наводить доводи на обґрунтування своєї позиції щодо незгоди з рішенням слідчого судді від 02 березня 2020 року.
            
Позиції учасників судового провадження
 
Прокурор вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала апеляційного суду має бути залишена без зміни.  
 
Мотиви Суду
 
Перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, Суд дійшов висновку про таке. 
Як видно з оскаржуваної ухвали від 13 квітня 2020 року, апеляційний суд відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді від 02 березня 2020 року, оскільки вона подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку (ч. 4 ст. 399 КПК). 
Приймаючи таке рішення, апеляційний суд послався на те, що  процесуальним законом не перебачено можливості апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР у м. Миколаєві щодо  невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР (ст. 309 КПК).
Колегія суддів погоджується з рішенням апеляційного суду та зазначає про таке.
Статтею 309 КПК передбачений вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. До цього переліку не входять ухвали слідчого судді, постановлені за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. 
Крім того, заборона на оскарження таких ухвал слідчого судді була прямо передбачена і ч. 3 ст. 307 КПК. 
17 червня 2020 року Конституційний Суд України ухвалив Рішення 
№ 4-р(II)/2020 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_7 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ч. 3 
ст. 307, ч. 3 ст. 309 КПК. Згідно з Рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч. 3 ст. 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення. 
Таким чином, із 17 червня 2020 року положення ч. 3 ст. 307 КПК втратили чинність.
У постанові від 15 лютого 2021 року (справа № 133/3337/19) об`єднанапалата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зробила висновок, згідно з яким оскарженню в апеляційному порядку підлягають ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, які постановлені після визнання неконституційними положень ч. 3 ст. 307 КПК, тобто з 17 червня 2020 року. 
Якщо така ухвала слідчого судді постановлена до 17 червня 2020 року, і на час ухвалення Рішення Другого Сенату Конституційного Суду України від 17  червня 2020 року №  4-р(ІІ)/2020 та набрання ним чинності ще не закінчився встановлений у п. 3 ч. 2 та ч. 3 ст. 395 КПК строк апеляційного оскарження певною особою ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, то в такої особи виникає право апеляційного оскарження вказаної ухвали слідчого судді.
            З матеріалів провадження вбачається, що ухвалу слідчого судді про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність ТУ ДБР 
у м. Миколаєві щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР було постановлено 02 березня 2020 року (тобто до 17 червня 
2020 року). Проте на час ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року №  4-р(ІІ)/2020 та набрання ним чинності вже закінчився встановлений у п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК п`ятиденний строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді.
            За таких обставин, враховуючи положення ч. 3 ст. 307 КПК (чинні на час постановлення ухвали від 02 березня 2020 року), ст. 309 цього Кодексу, а також зазначений висновок об`єднаноїпалати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, колегія суддів вважає неприйнятними доводи касаційної скарги ОСОБА_6 щодо наявності в нього права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.
            Отже, апеляційний суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_6 у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2020 року. 
            Вважати ухвалу суду апеляційної інстанції такою, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК немає підстав.   
Що стосується доводів у касаційній скарзі про незаконність, на думку ОСОБА_6 , самої ухвали слідчого судді від 02 березня 2020 року, то касаційна скарга в цій частині з огляду на положення ст. 424 КПК не може бути предметом перегляду суду касаційної інстанції.
З огляду на викладене касаційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив: 
 
Ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді  Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2020 року залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_6 – без задоволення. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                 ОСОБА_3