КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  №759/7106/20
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/2933/2021                                                                                                                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
8 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                                                                        
                           судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                           суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
                                    
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 8 липня 2020 року (суддя Шум Л.М.) у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,
 
встановив:
 
у травні 2020р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 5 775грн 41коп., інфляційних втрат у розмірі 897грн 06коп., 3 % річних у розмірі 390грн 15коп., а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 102грн.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 26 квітня 2014р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», яким внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який доповнено новими частинами. 
5 серпня 2014р. в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», в подальшому перейменованим у ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж). У повідомленні було зазначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. Також у повідомленні було зазначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.
Позивач стверджував, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 , отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж), жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг від нього не надходило, а 

13 листопада 2018 року між ПрАТ «АК «Київводоканал» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за вказаною адресою, згідно пункту 1.1. якого ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язався надавати послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором. 
Позивач посилався на те, що відповідач зобов`язання щодо повної та своєчасної сплати спожитих у період з 1 жовтня 2016 року по 31 січня 2020 року послуг з водопостачання та водовідведення належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 5 770грн 84коп., що підтверджується довідкою та розрахунком заборгованості, яка підлягає стягненню з урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Крім того, позивач зазначав, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) № 1716 від 30 вересня 2019 року встановлений розмір внеску на обслуговування вузлів комерційного обліку у розмірі 4грн 57коп., який також не сплачений відповідачем, тому загальний розмір заборгованості за надані житлово-комунальні послуги складає 5 775грн 41коп.
Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 8 липня 2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 5 775грн 41коп., інфляційні втрати у розмірі 897грн 06коп., 3 % річних у розмірі 390грн 15коп., а також судовий збір у розмірі 2 102грн.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. 
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки суд розглянув справу без дотримання його прав на подачу відзиву на позовну заяву та присутності у судовому засіданні, так як він не був повідомлений про розгляд справи 8 липня 2020р.
Також відповідач вважає, що позивачем не доведені обставини, які суд визнав встановленими, оскільки він не споживав холодну та гарячу воду в зазначеному в позовній заяві об`ємі, а тому не повинен їх оплачувати, з моменту заселення в квартиру в ній встановлені лічильники холодної та гарячої води, за показниками яких він оплачує послуги водопостачання та водовідведення та заборгованості не має.
Відповідач зазначає, що надав суду першої інстанції документи про наявність в квартирі лічильників води та аргументи про відсутність заборгованості за надані послуги, однак судом дані докази враховані не були. Також йому не відома природа коригування послуг на суму 3 683грн 25коп., яке проведено позивачем у грудні 2019 року.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, вважаючи доводи відповідача безпідставними, оскільки він не у повному обсязі та несвоєчасно здійснював оплату за надані послуги, не передавав показання квартирних засобів обліку води, тому коли 21 січня 2019р. було прийнято на абонентський облік засіб обліку води представниками ПрАТ «АК «Київводоканал» були встановлені фактичні показники лічильника та зроблено коригування нарахувань у розмірі 3 683грн 25коп., що відображено у розрахунку заборгованості. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглянута без 
                                                                                   
повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 .
5 серпня 2014р. в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», що перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).
У повідомленні зазначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. Також, зазначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг.
13 листопада 2018 року між ПрАТ «АК «Київводоканал» та ОСОБА_1 був укладений договір 0212142 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_2 .
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач не у повному обсязі оплачує за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, у зв`язку із чим в період з 1 жовтня 2016 року по 31 січня 2020 року виникла заборгованість у сумі 5 770грн 84коп. Також відповідачем не сплачений внесок на обслуговування вузлів комерційного обліку у розмірі 4грн 57коп. у грудні 2019 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як власник квартири, зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі здійснювати плату за отримані послуги, свій обов`язок виконує не у повному обсязі, тому заборгованість підлягає стягненню у примусовому порядку з врахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.
Згідно частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. 
Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. 
Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон).
Відповідно до статті 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-

комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій  та  мереж,  їх  реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих  елементів конструкцій тощо).
Частиною першою статті 19 Закону було передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Пунктом 5 статті 19 Закону було визначено, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.
ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», в подальшому перейменованим у ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавець послуг  з централізованого постачання  холодної води та послуг  з водовідведення, 5 серпня 2014р. в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) опублікувало повідомлення про публічний договір (оферту) про надання послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).
Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
Відповідач не заперечував, що саме ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», в подальшому перейменованим у ПрАТ «АК «Київводоканал», є виконавцем послуг  з централізованого постачання  холодної води та послуг  з водовідведення у будинку АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві власності.
Крім того, 13 листопада 2018 року між сторонами був укладений договір про 

надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач має правові підстави для стягнення грошових коштів за надання таких послуг.
Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. 
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 32 Закону, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частина 2 вказаної норми визначала, що  розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.
У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу (ч. 5 ст. 32 Закону).
Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року були затверджені Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Правила).
Згідно пункту 9 Правил квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.
Відповідно до пункту 10 Правил оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.
Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.
Пунктом 11 Правил встановлено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, 

та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. 
Послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води (пункт 17 Правил).
У пункті 21 Правил зазначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.
З наданих відповідачем документів вбачається, що засіб обліку води, встановлений у його квартирі, був прийнятий на абонентський облік ПрАТ АК «Київводоканал» тільки 21 січня 2019 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що квартира була обладнана лічильниками холодної та гарячої води з моменту введення будинку у експлуатацію, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачем не надано доказів, що вказані лічильники були взяті на абонентський облік виконавцями послуг, а також що відповідач здійснював свій обов`язок щомісячно передавати показники лічильника виконавцю.
 Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з жовтня 2016 року по лютий 2018 року відповідач не оплачував надані послуги, а з березня 2018 року - оплачував не у повному обсязі.
Відповідачем суду не надані платіжні документи у підтвердження оплати за водопостачання та водовідведення у спірний період.
Твердження відповідача про те, що він не споживав той об`єм води, який зазначений позивачем у розрахунку заборгованості, належними доказами не підтверджені, так як відповідачем не надано документи, які б підтверджували передачу ним щомісячно показників лічильника холодної води, не посилався на вказані обставини відповідач ні у відзиві на позовну заяву, ні у апеляційній скарзі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач мав правові підстави для нарахування оплати за водопостачання та водовідведення відповідно до пункту 11 Правил.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону, у редакції 2017 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відсутність укладеного між сторонами договору у період з 1жовтня 2016 року до 13 листопада 2018 року не звільняє відповідача, як споживача, від обов`язку здійснити оплату за спожиту воду.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
За умовами п. 2.2. укладеного між сторонами 13 листопада 2018 року договору, розмір щомісячної плати за надані послуги згідно з нормативами (нормами) споживання визначається згідно з нормами споживання питної (холодної) води та водовідведення за 1 куб. метр води та стоків на 1 особу, затвердженими органом місцевого самоврядування.
Показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця та надаються виконавцю в останній день звітного місяця (телефоном, факсом, особисто та в інший спосіб). Крім того, показання квартирних засобів обліку зазначаються споживачем у платіжних документах (пункт 2.5. договору).
Згідно п. 3.1. договору відповідач зобов`язався сплачувати послуги у встановлені договором строки, а саме щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Відповідачем не надано доказів виконання зазначених умов договору.
Твердження у апеляційній скарзі про надання суду доказів відсутності заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, є безпідставними, оскільки матеріали справи таких доказів не містять, не приєднані вони і до апеляційної скарги.
Стосовно доводів відповідача про здійснення позивачем незрозумілого коригуванняплати за надані послуги, необхідно зазначити, що відповідно до п. 18 Правил після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування.
У відзиві на апеляційну скарг позивач зазначив, що після прийняття на абонентський облік засобу обліку води представниками ПрАТ «АК «Київводоканал» були встановлені фактичні показники лічильника та зроблено коригування нарахувань у розмірі 3 683грн 25коп., що відображено у розрахунку заборгованості, тобто заборгованість відповідача була зменшена.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачем ні у відзиві на позовну заяву, ні у апеляційній скарзі не наведений власний розрахунок заборгованості або оплати за спожиту холодну воду, тому колегія суддів не має правових підстав для неврахування розрахунку, наданого позивачем.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частиною 2 статті 625 ЦПК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому 

передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.
Отже, на правовідносини сторін поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України (справа 6-2023цс15) і від них не відступив Верховний Суд.
Так як між позивачем та відповідачем існують грошові зобов`язання, які відповідачем порушуються, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що наявна заборгованість підлягає сплаті з врахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
            Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач мав правові підстави для пред`явлення до відповідача вимог про сплату заборгованості з врахування інфляційних втрат та 3% річних, і суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про наявність підстав для задоволення цих позовних вимог.
Апеляційна скарга не містить доводів неправильності розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для перегляду рішення суду в цій частині.
Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд не мав правових підстав для ухвалення заочного рішення, так як справа була розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про недотримання судом першої інстанції строків для надання відзиву на позовну заяву.
Однак, вказані порушення судом норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення даного спору, так як до відзиву на позовну заяву відповідачем не додані докази, які б спростували посилання позивача, тому відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України не є підставою для скасування судового рішення.
Посилання ОСОБА_1 на те, що він не був обізнаний про судове засідання 8 липня 2020 року, не є підставою для скасування рішення суду, так як розгляд справи відбувався без виклику сторін.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, допущенні порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення спору, відповідачем до апеляційної скарги не надані докази, які б спростовували твердження позивача та висновки суду першої інстанції, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.
Так як апеляційна скарга задоволенню не підлягає, понесені відповідачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, заочне рішення 

Святошинського районного суду міста Києва від 8 липня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                      І.М. Рейнарт  

Судді                                                                         Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк