ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
30 березня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №592/8140/20 
Номер провадження 22-ц/816/471/21
Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М.
у присутності :
представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробничий комплекс «Рона-Маркет» – адвоката Джепи Григорія Володимировича,
відповідача ОСОБА_1 та його представника – адвоката Черненка Дмитра Олексійовича,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробничий комплекс «Рона-Маркет» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Алфьорова А.М. у м. Суми, 
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробничий комплекс «Рона-Маркет» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,
                                                         в с т а н о в и в :
У липні 2020 року ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» пред`явило позов до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 300000 грн. 
Свої вимоги мотивувало тим, що вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 272 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади – водія навантажувача на один рік. На підставі ст. 75, п.п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України відповідача звільнено від відбування покарання, як основного та і додаткового – у виді позбавлення права обіймати певні посади – водія навантажувача, з випробуванням, якщо він протягом одного року – іспитового строку не вчинить нового злочину. Стягнуто з відповідача на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів для проведення експертизи у розмірі 4608 грн. Стягнуто з відповідача на користь Сумського міського фінансового управління Сумської міської ради для перерахування КУ «Сумській міській клінічній лікарні № 1» 4691 грн. 27 коп. за лікування потерпілої від злочину. 
Цивільний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди у розмірі 300000 грн. 
30 квітня 2020 року Товариство в повному обсязі перерахувало на користь ОСОБА_2 грошові кошти на відшкодування моральної шкоди. 
Отже, внаслідок вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення під час виконання трудових обов`язків, з його роботодавця ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» було стягнуто 300000 грн в якості відшкодування моральної шкоди потерпілій від злочину вчиненого відповідачем, тобто відповідачем завдано товариству збитки на суму 300000 грн. У добровільному порядку ОСОБА_1 вказані збитки не відшкодував.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 січня 2021 року у задоволенні позову ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» про стягнення з відповідача відшкодування відмовлено.
В апеляційній скарзі Товариство, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення не врахував, що відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Тобто збитки, завдані товариству в наслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, підлягають відшкодуванню у повному обсязі. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначив, що доводи апеляційної скарги позивача вважає необґрунтованими. Стверджує, що вироком суду з товариства на користь ОСОБА_2 стягнуто відшкодування моральної шкоди завданої саме діями позивача, внаслідок ненадання медичної допомоги та вимог повідомити неправдиві відомості про походження травми. Відповідно до розписки ОСОБА_2 від 12 грудня 2016 року претензій до ОСОБА_1 вона не має. Стверджує, що відповідач своїми діями жодної шкоди товариству не спричинив, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову вважає законним і обґрунтованим.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» адвоката Джепи Г.В., пояснення ОСОБА_1 та його представника – адвоката Черненка Д.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ТВК «Рона-Маркет», прийнятий на роботу старшим водієм навантажувача (а.с. 37-38).
Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 272 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади – водія навантажувача на один рік. На підставі ст. 75, п.п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України відповідача звільнено від відбування покарання, як основного так і додаткового – у виді позбавлення права обіймати певні посади – водія навантажувача, з випробуванням, якщо він протягом одного року – іспитового строку не вчинить нового злочину, з покладеними на нього обов`язками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів для проведення експертизи у розмірі 4608 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Сумського міського фінансового управління Сумської міської ради для перерахування КУ «Сумській міській клінічній лікарні № 1» 4691 грн. 27 коп. за лікування потерпілої від злочину. 
Цивільний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди у розмірі 300000 грн (а.с. 4-9).
30 квітня 2020 року на виконання вироку суду ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» сплатило ОСОБА_2 300000 грн відшкодування (а.с. 13-17).
14 травня 2020 року ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України.
Таким чином, ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» виплатило ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 300000 грн, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 , під час перебування у трудових відносинах з Товариством.
Тобто ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» фактично просить стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну товариству, злочином, що вчинений відповідачем.
Відповідно до частин першої та другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.
Отже, відшкодування шкоди, заподіяної працівником підприємству, врегульовано саме нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України.
Відповідно до статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.
У цій справі, вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 вересня 2019 року, який залишений без змін в частині вирішення цивільного позову ухвалою Сумського апеляційного суду від 27 січня 2020 року, набрав чинності 27 січня 2020 року.
30 квітня 2020 року платіжним дорученням № 1711 ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» виплатило 300000 грн на відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_2 
ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» звернулось до суду з позовом 10 липня 2020 року, тобто в межах річного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України.
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на правила, встановлені пунктом 3 частиною 1 статті 134 КЗпП України, оскільки на час вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з позивачем, а тому на нього покладається обов`язок з відшкодування завданої матеріальної шкоди позивачу за вчинення кримінального правопорушення, яке встановлено вироком суду.
Розглядаючи спір, суд першої інстанцій зазначеного не врахував, а тому неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, відмовивши у задоволенні позову не врахував вимог пункту 3 частиною 1 статті 134 КЗпП України та застосував норми пункту 1 частини 1 статті 134 КЗпП України та норми частини 1 статті 1191 ЦК України, які не розповсюджуються на дані правовідносини.
Пункт 1 частини 1 статті 134 КЗпП України передбачає підстави матеріальної  відповідальності працівника у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
Проте зазначені норми КЗпП України не підлягають до застосування у даній справі, оскільки не визначають порядку відшкодування працівником шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, вчиненим під час виконання трудових обов`язків.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1, ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Встановивши, що суд першої інстанції розглянув справу з неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.
Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» підлягає стягненню 4500 грн відшкодування судового збору за подання позовної заяви та 6750 грн - за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч.1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд 
                                         п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробничий комплекс «Рона-Маркет» задовольнити.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 січня 2021 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробничий комплекс «Рона-Маркет» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробничий комплекс «Рона-Маркет» відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 300000 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробничий комплекс «Рона-Маркет» 4500 грн відшкодування судового збору за подання позовної заяви та 6750 грн відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 1 квітня 2021 року.

Головуючий -                                                                                О. І. Собина

Судді:                                                                                             Т.А. Левченко 

                                                                                С.С. Ткачук