Справа № 127/18934/18
Провадження № 22-ц/801/706/2021
Категорія: 47
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року	Справа № 127/18934/18	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.
за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №127/18934/18 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2020 року про залишення позову без розгляду, повний текст якої складено 02 грудня 2020 року, постановлену у складі судді Сичука М.М.,
встановив:
Відповідно до ухвали суду від 14.11.2018 року зупинено провадження у справі № 127/18934/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди до перегляду ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 06.08.2018 року та постанови Апеляційного суду Вінницької області від 04.10.2018 року в порядку касаційного провадження.
Верховним судом у складі Великої Палати Верховного Суду у цивільній справі № 127/18934/18 від 22.09.2020 року було винесено постановою, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06.08.2018 року в частині відмови у відкритті провадження у справі та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 04.10.2018 року залишено без змін, у зв`язку з чим наявні підстави для поновлення провадження.
Ухвалою суду від 06.10.2020 року провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди поновлено.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2020 року позовну ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем здійснюється умисне затягування розгляду справи у зв`язку з неявкою в судові засідання без поважних причин представника позивача, крім того позивач, який має самостійний процесуальний статус і обов`язок з`являтися до суду, однак позивач повторно не з`явився в судові засідання без поважних причин, заяву про розгляд справи у його відсутність суду не надав, при цьому будучи належним чином повідомленим про судові засідання, що підтверджується наведеними доказами у справі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду. Просить розглянути апеляційну скаргу без його участі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що про судові засідання призначені на 11 листопада 2020 року та на 02 грудня 2020 року йому не було відомо так як повістки не отримував оскільки знаходився за межами Вінницької області і здійснював догляд за своєю хворою матір`ю, що очевидно є поважною причиною, яка пояснює його невідання про призначення судових засідань.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до поштового відправлення ОСОБА_1 відсутній за вказаною адресою.
Відповідно до статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться
Європейський суд з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» констатував, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.
Представник прокуратури просив апеляційну скаргу залишити без задоволення а ухвалу суду першої інстанції без змін. 
Представник Державної казначейської служби в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість проведення судового розгляду у відсутність осіб, які не з`явилися. 
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що ухвалою суду від 06.10.2020 року провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди поновлено. (а.с. 180). Судове засідання призначено на 12 грудня 2019 року на 12.00 год. 
В судове засідання 26.10.2020 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, хоча повідомлялась належним чином про час та місце розгляду справи шляхом направлення повістки про виклик в судове засідання. Конверт з повісткою про виклик в судове засідання на 26.10.2020 року був отриманий позивачем 13.10.2020 року, що підтверджується підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.
Враховуючи неявку представника позивача в судове засідання, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено на 17.11.2020 року.
Однак в судове засідання 17.11.2020 року позивач не з`явився повторно. Про час та місце розгляду справи позивач повідомлялась належним чином шляхом направлення повістки про виклик в судове засідання. Конверт з повісткою про виклик в судове засідання на 17.11.2020 року був повернутий на адресу суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
В подальшому розгляд справи був відкладений 02.12.2020 року.
В судове засідання 02.12.2020 року позивач не з`явився повторно. Про час та місце розгляду справи позивач повідомлялась належним чином шляхом направлення повістки про виклик в судове засідання. Конверт з повісткою про виклик в судове засідання на 02.12.2020 року був повернутий на адресу суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Враховуючи вищевикладене та той факт, що нормами ЦПК України, встановлено, що суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті (ч. 2 ст. 210 ЦПК України), судом першої інстанції були вжиті всі заходи щодо розгляду справи та повідомлення учасників судового розгляду, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про умисне затягування розглядом справи та неявки в судові засідання без поважних причин представника позивача, тому справа за позовом ОСОБА_1  до прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки позивач, який має самостійний процесуальний статус і обов`язок з`являтися до суду, повторно не з`явився в судові засідання без поважних причин, заяву про розгляд справи у його відсутність суду не надав, при цьому будучи належним чином повідомленим про судові засідання, що підтверджується наведеними доказами у справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач будучи обізнаними про день та час розгляду справи, жодного разу в судове засідання не з`явився з різних причин і не скористався можливістю подати заяви про розгляд справи у його відсутності, також не надав суду першої інстанції жодного доказу щодо поважності причин неявки у судові засідання.
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Відповідно до частини 5 статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Згідно пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Суд першої інстанції дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, дійшов правильного висновку, що оскільки позивач повторно та неодноразово з різних причин не з`явились в судові засідання у даній справі, заяв про розгляд справи у їх відсутності не подавали, позовну заяву ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди слід залишити без розгляду. 
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі 310/1287/13 в якій роз`яснено, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь в справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. (ч.4 ст.263 ЦПК України)
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Суд зауважив, що правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача. 
Системний аналіз норм статті 223, пункту 3 статті 257 ЦПК України свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто, процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Доводи апеляційної скарги про поважність причин неявки позивача в судові засідання місцевого суду не заслуговують на увагу, оскільки в разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду незалежно від поважності причин повторної неявки позивача чи його представника в судове засідання.
Всі інші наведені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд ,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Головуючий І.В. Міхасішин 
Судді: Ю.Б. Войтко
М.В. Матківська