КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
02 березня 2021 року                                                                                              м. Київ
 
Унікальний номер справи № 754/7024/20  
Апеляційне провадження 22-ц/824/3987/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Махлай Л.Д., 
суддів: Кравець В.А., Ящук Т.І.
при секретарі: Гойденко Д.В.
 
сторони          
позивач                      ОСОБА_1 
 
                                   який діє в інтересах неповнолітнього
 
                                    ОСОБА_5 
 
відповідачі                ОСОБА_2 
 
Акціонерне товариство «ОТП Банк»
 
приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу 
Зубко Ірина Іванівна
 
приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу 
Іванова Олена Павлівна
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Лісовської О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «ОТП Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубко Ірини Іванівни, приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Іванової Олени Павлівни, третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання незаконними і протиправними дій, скасування рішення про державну реєстрацію,
 
в с т а н о в и в :
 
у червні 2020 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього           ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати незаконними і неправомірними дії з вчинення посвідчувального напису на договорі іпотеки  від 21.12.2005 і його реєстрації в реєстрі, визнати недійсним посвідчувальний напис нотаріуса Зубко І.І. на договорі іпотеки і його реєстрацію; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49762535 від 20.11.2019, що винесено та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно нотаріусом                   Івановою О.П. на підставі інформації про реєстрацію дії з незаконного посвідчення нотаріусом Зубко І.І. договору іпотеки.
В обґрунтування позову зазначав, що 21.12.2005 між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № PML-008/085/2005. Предметом іпотеки за цим договором є квартира АДРЕСА_1 , право користування якою має неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Договір іпотеки не містив положень про захист прав дитини, зокрема попереднього згоди органу опіки і піклування на передачу спірної квартири в іпотеку, та містив заборону на реєстрацію дітей у іпотечній квартирі без згоди іпотекодержателя. ОСОБА_2 не мала необхідних знань, а працівники банку знехтували ризиком виникнення наслідків порушення вимог закону при укладенні договору іпотеки, скористалися юридичною неграмотністю позичальника та іпотекодавця та мали на меті лише отримання прибутку. Відтак права дитини були порушені з моменту посвідчення договору іпотеки та тривають дотепер. У порушення вимог законодавства нотаріус Зубко І.І. не перевірила сімейний стан іпотекодавця, право на користування квартирою неповнолітньої дитини та без згоди органу опіки та піклування посвідчила договір іпотеки. Реалізація права іпотекодержателя ПАТ «ОТП Банк» на позбавлення прав власності на житло іпотекодавця ОСОБА_2 та бездіяльність останньої щодо оскарження дій банку може призвести до позбавлення дитини прав на житло.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.11.2020 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд першої інстанції не звернув уваги, що законодавством України встановлено гарантії захисту житлових та майнових прав дитини від будь-яких дій будь-яких осіб, у тому числі батьків або опікунів, на етапі нотаріального посвідчення  правочинів щодо житла, право на користування яким мають діти. Вважає, що у дитини, якій на час вчинення нотаріальної дії по посвідченню договору іпотеки був один рік, існувало право на отримання від держави захисту його цивільного права на користування житловим приміщенням матері у вигляді заборони на вчинення правочину піклувальником без надання нотаріусу спеціального державного дозволу на вчинення правочину. Перевірка наявності такого спеціального дозволу є обов`язковим для нотаріуса. Суд не звернув уваги на те, що приватним нотаріусом порушено права дитини на державий захист та завдано шкоди інтересам дитини у зв`язку з незаконним посвідченням правочину без витребування спеціального державного дозволу органу опіки та піклування на його вчинення. Вважає дії нотаріуса Зубко І.І. недобросовісними і такими, що порушують закон та суперечать моральним засадам суспільства. Суд не вірно визначив позивача, оскільки позивачем є неповнолітня дитина, а він є лише її законним представником. Крім того, суд помилково вважав, що належним способом захисту порушеного права є визнання недійним договору іпотеки та послався на правові висновки та норми матеріального права, що стосуються оспорюваних правочинів та підстав їх недійсності, тим самим вийшовши за межі позовних вимог. Суд помилково ототожнив реєстрацію місця проживання з правочином, що встановлює цивільні права, щодо набуття права на користування житловим приміщенням малолітніми дітьми. Судом неправильно застосовано Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки реєстрація місця проживання чи місця перебування  особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також у порушення вимог ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення відсутні посилання на докази, мотиви їх прийняття або відхилення.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «ОТП Банк» - Храновський В.М. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на законність та обґрунтованість рішення. Зазначає, що відповідно до п. 3.1 договору іпотеки, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на праві власності. Відповідно до Перехідних положень Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Закон набирає чинності з 01.01.2006, а отже не поширюється на спірні правовідносини. Для укладення вищевказаного договору іпотеки ОСОБА_1 надав нотаріальну заяву-згоду, відповідно до якої стверджував, що договір іпотеки, з яким він ознайомлений, укладається його дружиною в інтересах сім`ї, на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них та укладення договору іпотеки відповідає їх спільному волевиявленню. Вищевказана квартира належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Оспорюваний договір іпотеки не зменшив і не обмежив права неповнолітніх дітей, які продовжують користуватися квартирою, що є предметом іпотеки і на сьогодні, а приховування батьками прав дитини на нерухомість у момент укладання іпотечного договору позбавляє їх права визнати іпотеку недійсною, оскільки згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб деснянської РДА №12515694 від 16.06.2020, неповнолітній ОСОБА_5 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 з 15.10.2009, а отже на дату укладення договору іпотеки останній не був зареєстрований у квартирі.
У відзиві на апеляційну скаргу ПН КМНО Зубкова І.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на законність та обґрунтованість рішення. Зазначає, що нею був посвідчений договір іпотеки, з дотриманням всіх вимог діючого на дату посвідчення договору законодавства. Згідно договору власником квартири на момент укладення договору була ОСОБА_2 , яка набула вищевказану квартиру, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . При укладенні та підписанні договору іпотеки ОСОБА_1 надав згоду, викладену у заяві, справжність підпису на якій було посвідчено. У заяві він надав свою згоду на укладення та підписання договору, в тексті якої зазначив, що стверджує, що договір іпотеки, з текстом якого він ознайомлений, укладається його дружиною в інтересах сім`ї, на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, укладення договору іпотеки відповідає їх спільному волевиявленню. Договір укладався за участю повнолітньої особи ОСОБА_2 , чоловік якої ОСОБА_1 був присутній під час укладення договору іпотеки та схвалив його, також йому були відомі всі обставини, права та обов`язки, що виникають із отримання його дружиною кредиту та укладення нею договору іпотеки. Пунктом 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 за № 20/5 передбачено наявність дозволу органу опіки та піклування тільки у разі укладення правочинів, що підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, та правочини за малолітніх, які не досягли 14 років, а також від імені фізичних осіб, визнаних у судовому порядку недієздатними, а тому для укладення та підписання договору іпотеки 21.12.2005 згода органу опіки та піклування не була потрібна, оскільки учасниками договору є повнолітні особи. Малолітні чи неповнолітні діти не є учасниками договору та не є власниками майна, що є предметом договору іпотеки. Посилання в апеляційні скарзі на порушення приписів ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», яким передбачено отримання згоди органу опіки та піклування безпідставне, оскільки цей            Закон набрав чинності лише 01.01.2006, а договір іпотеки посвідчений 21.12.2005. Посилання на ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» також є безпідставним, оскільки ця норма в редакції станом на день укладення договору визначала, що місце проживання - це адміністративно - територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік та приписами вищевказаного закону покладає зобов`язання зареєструвати місце проживання протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання. Згідно довідки з реєстру територіальних громад про реєстрацію місця проживання за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання Деснянської РДА м. Києва від 16.06.2020 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в вищезазначеній квартирі лише з 15.10.2009 разом із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та їх батьком - ОСОБА_1 . 
Позивач у апеляційній скарзі зазначив, що розгляд справи просить провести у його відсутності.
Представник АТ «ОТП Банк» Храновський В.М. та ПН КМНО Зубкова І.І. також подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 16.12.2005 між позивачем ОСОБА_2 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» укладено кредитний договір.
21.12.2005 для забезпечення виконання умов кредитного договору між                               АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом КМНО Зубко І.І., зареєстрований у реєстрі за № 6559.
Відповідно до п. 3.1 договору іпотеки, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності.
Згідно заяви ОСОБА_1 про надання згоди на укладення та підписання договору іпотеки останній стверджує, що договір іпотеки, з текстом якого він ознайомлений, укладається його дружиною в інтересах сім`ї, на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них та укладення договору іпотеки відповідає їх спільному волевиявленню.
20.11.2019 державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом КМНО Івановою О.П. за заявою АТ «ОТП Банк» внесено до спеціального розділу державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за реєстраційним номером: 49762535.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що на час укладення договору іпотеки малолітні чи неповнолітні діти у квартирі, яка є предметом іпотеки, зареєстровані не були, та згоди органу опіки та піклування на передачу квартири в іпотеку при посвідченні договору іпотеки не потребувалося. Суд також констатував, що позивачем не доведено порушення прав чи законних інтересів неповнолітнього.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3, 4, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь - яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.
Отже, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.
Відповідно до ч. 2-4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до вимог вищезазначених норм, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.
Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітнього або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.
            З договору іпотеки вбачається, що квартира АДРЕСА_1 придбана на ім`я дружини позивача ОСОБА_2 07.09.2005 та позивач надав згоду на укладення договору іпотеки. У заяві від 21.12.2005, яка посвідчена нотаріально,                     ОСОБА_4 стверджує, що договір іпотеки укладається в інтересах сім`ї. У цій заяві адреса проживання ОСОБА_1 зазначена: Житиморська область, Попільнінський район, село Андрушки.
 Позивач не вказує де проживала сім`я до придбання квартири, тобто до 07.09.2005, у тому числі і їх малолітні діти. У квартирі ж яка є предметом іпотеки ОСОБА_2 зареєстрована з 10.09.2009, а ОСОБА_1 та їх діти - з 15.10.2009.  
При укладенні договору іпотеки ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 не вказували, що їх неповнолітні діти мають право користування квартирою, яка передається в іпотеку.
Відтак доводи позивача про те, що оглянувши паспорт іпотекодавця, нотаріус мала б установити, що право користування квартирою, яка передається в іпотеку, мають неповнолітні чи малолітні особи, суперечить встановленим обставинам справи та нормам права, оскільки місцем проживання дітей є місце проживання їх батьків або одного з них, та як батьки, так і діти можуть мати кілька місць проживання. На час передачі квартири  в іпотеку позивач мав інше місце проживання, про що безпосередньо вказав у заяві від 21.12.2005.  Будь - яких доказів про те, що місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , в інтересах якого заявлено позов, на час укладення договору іпотеки була  квартира АДРЕСА_1 позивачем не надано.
Відповідно до ст. 34, 36 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин приватні нотаріуси може вчиняти нотаріальні дії щодо посвідчення угоди (договорів, заповітів, доручення, шлюбних контрактів та ін.).

Відповідно до п. 38 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 N 20/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 03.03.2004 за N 283/8882 в редакції, чинній на час посвідчення договору іпотеки,  договори про відчуження та заставу (іпотеку) майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, та в передбачених законодавством випадках державну реєстрацію прав на це майно. Такі документи нотаріус приймає лише за наявності відмітки (штампу) про реєстрацію відповідних прав та витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, що є невід`ємною частиною правовстановлювального документа.
Позивач посилається на те, що при посвідченні договору іпотеки приватним нотаріусом було порушено вимоги п. 40 цієї Інструкції. Проте відповідно до п. 40 Інструкції у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких договорів (ст. 71 ЦК України). Правочини за малолітніх, які не досягли 14 років, а також від імені фізичних осіб, визнаних у судовому порядку недієздатними, вчиняють батьки (усиновлювачі) або опікуни. Правочини щодо майна малолітньої дитини можуть бути вчинені одним з батьків, з яким постійно проживає дитина, за наявності згоди другого з батьків, підпис якого має бути засвідчений нотаріально.
Даний пункт регулює питання посвідчення правочинів, які здійснюються від імені неповнолітній дітей чи недієздатних осіб. Проте договір іпотеки укладено між ОСОБА_2   та АКБ «Райффайзенбанк Україна». Неповнолітні особи не є учасниками цього договору. Неповнолітній ОСОБА_5 , в інтересах  якого заявлено позов, не є власником майна, переданого в іпотеку, а відтак цей договір укладено ОСОБА_2 від свого імені, а не за малолітнього сина, та цей договір не стосується майна малолітньої особи, а тому не потребує згоди органу опіки і піклування на його укладення.
За вказаних обставин суд першої інстанції правильно встановив відсутність будь - яких порушень у діях приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу                Зубко І.І. при посвідченні договору іпотеки.
До того ж позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, оскільки навіть у разі наявності порушень у діях нотаріуса при посвідченні угод, сама угода залишається чинною. У даному ж випадку, як вказувалося вище, порушень, про які вказує позивач, при посвідчені договору іпотеки допущено не було.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом ст. 177 СК України не можна визнати обгрунтованими, оскільки дана норма регулює питання управління батьками майном дитини, а у данному спорі не розглядалося питання щодо майна дитини. 
У данному спорі також не розглядалося питання позбавлення права неповнолітнього, в інтересах якого заявлено позов, користування спірною квартирою, виселення тощо. А тому посилання апелянта на Закон України «Про охорону дитинства» та Конвенцію «Про права дитини» не можна визнати обгрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обовязки у суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом не від свого імені, а як законний представник ОСОБА_5 , якому на час подачі позову було 15 років.
Відтак суд правильно визначився з тим, що позивачем у справі є батько неповнолітнього, як його законний представник та як особа, яка має здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обовязки у суді, а не сам неповнолітній.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку. встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.
Відповідно до положень статті 46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Частина 1 ст. 9 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.
Згідно ч. 9 ст. 15 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.
Частина 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.
Позивач просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 49762535 від 20.11.2019 лише з підстав неправомірноситі дій ПНКМНО               Зубко І.І. при посвідченні договору іпотеки.
 Оскільки судом не встановлено будь - яких порушень у діях ПНКМНО Зубко І.І. при посвідченні договору іпотеки, то суд дійшов правильних висновків про відмову у позові і щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 49762535 від 20.11.2019.
За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обгрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України. 
 
Повний текст постанови складено 02.03.2021.

Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай

 
 Судді                                                                                                В. А. Кравець

 
Т. І. Ящук