Справа № 156/921/19 	Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М. 	
Провадження № 22-ц/802/167/21  Категорія: 8    	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
11 лютого 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Данилюк В.А.,
суддів Киці С.І., Шевчук Л.Я.,
з участю: 
секретаря судового засідання Галицької І.П 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до селищного голови Іваничівської селищної ради Войтюка Федора Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 про визнання недійсним розпорядження селищного голови Іваничівської селищної ради № 823 від 03 липня 2017 року «Про надання дозволу на приватизацію квартири та видачі свідоцтва про право власності на житло за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Соколова Миколи Васильовича на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2020 року,
 
В С Т А Н О В И В:
 
       В лютому 2020 року з Іваничівського районного суду Волинської області до Нововолинського міського суду Волинської області надійшла на розгляд цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до селищного голови Іваничівської селищної ради Войтюка Федора Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про визнання недійсним розпорядження селищного голови Іваничівської селищної ради № 823 від 03 липня 2017 року «Про надання дозволу на приватизацію квартири та видачі свідоцтва про право власності на житло».
Вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона проживає в будинку АДРЕСА_1 , який мав статус гуртожитку та знаходився на балансі Іваничівського ВУЖКГ. Вказує, що 26 грудня 2006 року рішенням Іваничівської селищної ради № 173 було надано дозвіл кооперативу «Єдність», який згодом було перейменовано у ОСББ «Незабудка-12», на реконструкцію гуртожитку під житловий будинок за кошти кооперативу. Зазначає, що є членом ОСББ «Незабудка-12», що знаходиться в смт. Іваничі по вул. Заводській, 12 Волинської області, на загальних зборах кооперативу «Єдність» було здійснено розподіл житлової площі між членами кооперативу, 20 лютого 2007 року Іваничівська селищна рада прийняла рішення під № 32 «Про затвердження розподілу площ квартир по АДРЕСА_1 ». Зазначає, що 11 червня 2008 року на загальних зборах кооперативу «Єдність» було вирішено внести зміни до проекту реконструкції приміщення гуртожитку під житло, а саме збільшено площу житла ОСОБА_1 з 31.82 м.кв. до 42,76 м.кв. за рахунок зменшення житлової площі ОСОБА_3 з 82.59 м.кв. до 67,18 м.кв. Приймаючи таке рішення члени кооперативу врахували житлово-побутові умови кожної сім`ї, а також той факт що вона добровільно звільнила велику кімнату площею приблизно 24 м.кв. і вирішили взамін виділити їй кімнату червоного куточка та кухню, які були по її стороні потребували більших затрат для переобладнання під житло. Вказує, що рішенням виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 24 липня 2008 року № 94 було затверджено протокол загальних зборів кооперативу «Єдність» від 11 червня 2008 року про внесення змін до проекту реконструкції гуртожитку під житло; внесено зміни до 2 рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 20 лютого 2007 року «Про затвердження розподілу площ квартир по АДРЕСА_1 » та вказано «збільшити загальну площу житла ОСОБА_1 з 31,82 м.кв. до 42,76 м.кв. зменшити загальну площу житла ОСОБА_3 з 82,59 м.кв. до 67,18 м.кв. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що не погоджуючись із зазначеним рішенням виконкому, третя особа ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , застосовуючи різні юридичні тонкощі, намагались в судовому порядку скасувати рішення виконкому і в той же час скористалась вільним доступом до кухні, значна частина якої була виділена позивачу, замурувала вхідні двері, облаштувавши вхід із своєї кімнати, тобто ОСОБА_2 самоправно захопила частину її приміщення.
Усі рішення судів різних інстанцій, у яких брали участь представники селищної ради або її представники ствердили, що рішення селищної ради про затвердження розмірів площ квартир законне. Позивач посилається на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16.04.2010 року по справі за позовом прокурора Іваничівського району в інтересах ОСОБА_3 до виконкому Іваничівської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення № 94 від 24.07.2008 року, та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2011 року, якою дане рішення залишено в силі. Зазначає, що Нововолинський міський суд 21.11.2017 року у справі №2-а/165/18/17 повністю відмовивши ОСОБА_3 та третій особі ОСОБА_2 в задоволенні адміністративного позову до Іваничівської селищної ради. Позивач вважає, що ОСОБА_2 вдалось ввести в оману Горохівський районний суд і 14.11.2016 року під час розгляду аналогічної справи у Нововолинському міському суді отримати рішення без участі позивача та участі представників селищної ради, яким визнано незаконним рішення селищної ради № 94 від 24.07.2008 року. Вказує, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018 року постанова Горохівського районного суду скасована, постановлено нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Іваничівської селищної ради Іваничівського району Волинської області про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради №94 від 24.07.2008 року відмовлено.
Позивач запропонувала відповідачу добровільно звільнити частину приміщення, що належить їй, однак дізналась, що вона оформила право власності на спірну житлову площу. 10.07.2017 року ОСОБА_2 отримала розпорядження селищного голови № 823 від 03.07.2017 року та зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 80.6 м.кв. Позивач посилається на те, що третя особа, маючи право відповідно до рішення виконавчого комітету від 24.07.2008 року №94, яке є чинним, на 67.18 м.кв. володіє квартирою площею 80.6 м.кв. і добровільно звільнити самовільно зайняту площу не бажає, а підставою для такого володіння є розпорядження селищного голови, яке оскаржується. Позивач вказує, що зверталась до Волинського окружного адміністративного суду з проханням визнати недійсним розпорядження селищного голови Іваничівської селищної ради №823 від 03 липня 2017 року «Про надання дозволу на приватизацію квартири та видачі свідоцтва про право власності на житло», однак суд прийшов до висновку про відсутність публічно правового спору і що даний спір повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства. Тому позивач звернулась до суду, просить визнати недійсним розпорядження селищного голови Іваничівської селищної ради №823 від 03 липня 2017 року «Про надання дозволу на приватизацію квартири та видачі свідоцтва про право власності на житло» та скасувати його.
       Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до селищного голови Іваничівської селищної ради Войтюка Федора Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 , про визнання недійсним розпорядження селищного голови Іваничівської селищної ради №823 від 03 липня 2017 року «Про надання дозволу на приватизацію квартири та видачі свідоцтва про право власності на житло» відмовлено повністю.
 
       Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Соколов М.В. подав апеляційну скаргу, вважає, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неправильним та неповним встановленням фактичних обставин, а тому є незаконним, просить рішення скасувати, а позовні вимоги задовольнити повністю.
       Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
В судове засідання учасники справи, їх представники не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи. До початку судового засідання надійшла заява від представника позивача ОСОБА_4 про заміну відповідача у зв`язку з тим, що на даний час повноваження ОСОБА_5 припинені і обрано нового селищного голову, проте будь-яких підтверджуючих документів суду не надав.
Колегія суддів вважає, що клопотання є безпідставним та відмовляє у його задоволенні у зв`язку з невідповідністю нормам цивільно-процесуального законодавства.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» прийняття рішень, спрямованих на забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків на житло шляхом приватизації, належить до компетенції органів місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Орган місцевого самоврядування може ставати учасником цих правовідносин як носій владних повноважень, завдяки яким він забезпечує відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України, тобто забезпечує можливість громадянам реалізувати своє конституційне право на житло.        
Із рішення селищного голови Виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 24.07.2008 року № 94 "Про дозвіл на внесення змін до проекту реконструкції гуртожитку під житло по АДРЕСА_1 убачається, що виконком Іваничівської селищної ради, розглянувши заяву членів кооперативу «Єдність» про дозвіл на зміну проекту реконструкції гуртожитку згідно Протоколу загальних зборів кооперативу, відповідно до ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішив: затвердити Протокол загальних зборів кооперативу «Єдність» від 11 червня 2008 року про внесення зміни до проекту реконструкції гуртожитку під житло по АДРЕСА_1 ; внести зміни до п.2 рішення виконкому селищної ради від 10.02.2007р. №32 «Про затвердження розподілу площ квартир по АДРЕСА_1 » , виклавши його в такій редакції: збільшити загальну площу житла ОСОБА_1 з 31,82 кв.м до 42,76 кв.м., зменшити загальну площу житла ОСОБА_3 з 82,59 кв.м до 67,18 кв.м.; та зобов`язати голову кооперативу «Єдність» ознайомити з даним рішенням членів кооперативу, копію рішення направити у ВУЖКГ (а.с.13).
Зазначене рішення від 24.07.2008 року було оскаржене прокурором Іваничівського району Волинської області і постановою Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2010 року в задоволенні адміністративного позову прокурора Іваничівського району Волинської області до виконавчого комітету Іваничівської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено повністю (а.с.14-15). 
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2010 року по справі за позовом прокурора Іваничівського району Волинської області до виконавчого комітету Іваничівської селищної ради про скасування рішення залишено без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16.04.2010 року по справі №2а-903/10/0370 без змін (а.с.16-19). 
Відповідно до розпорядження селищного голови Іваничівської селищної ради Іваничівського району Волинської області №823 від 03 липня 2017 року «Про надання дозволу на приватизацію квартири та видачу свідоцтва про право власності на житло» на підставі статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та заяви жительки АДРЕСА_3 ОСОБА_2 вирішено надати дозвіл громадянці ОСОБА_2 на приватизацію квартири АДРЕСА_2 , в якій проживають та зареєстровані члени її сім`ї в кількості 4-х осіб (вона, син ОСОБА_6 , 2004 року народження, син ОСОБА_7 , 2015 року народження та дочка ОСОБА_8 , 2016 року народження (а.с.10).
Із даного розпорядження не вбачається, яке розташування зазначеної квартири та яка її площа і яким чином ця приватизація впливає на житлові права позивача ОСОБА_1 . 
Із постанови Горохівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2016 року вбачається, що позов ОСОБА_2 до Іваничівської селищної ради Іваничівського району Волинської області про визнання незаконним та скасування рішення, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення Іваничівської селищної ради Іваничівського району Волинської області №94 від 24 липня 2008 року «Про дозвіл на внесення змін до проекту реконструкції гуртожитку під житло по АДРЕСА_1 », та стягнуто судовий збір (а.с.20-22).
Позивач стверджує, що саме на підставі цього судового рішення при винесенні розпорядження про приватизацію житла третьою особою ОСОБА_2 було взято до уваги житлову площу, збільшену ОСОБА_2 всупереч рішенню Іваничівської селищної ради від 24.07.2008 року та покликається на те, що згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018 року постанову Горохівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2016 року у справі №156/212/16-а скасовано та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Іваничівської селищної ради Іваничівського району Волинської області про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради Іваничівського району Волинської області №94 від 24.07.2008 року «Про дозвіл на внесення змін до проекту реконструкції гуртожитку під житло по АДРЕСА_1 - відмовлено (а.с.23-25).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зробив висновок, що оскільки в розпорядженні селищного голови Іваничівської селищної ради № 823 від 03 липня 2017 року «Про надання дозволу на приватизацію квартири та видачі свідоцтва про право власності на житло», яке позивач просить визнати недійсним, відсутні будь-які посилання на постанову Горохівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2016 року у справі №156/212/16-а, як на підставу для прийняття вказаного розпорядження, тобто, що вказана постанова суду була підставою для прийняття даного розпорядження селищним головою. Також у вказаному розпорядженні не зазначено площі житла, на яке надається дозвіл на приватизацію, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання його недійсним з підстав неправильності визначення площі житла, що підлягає приватизації. Будь-яких інших правових підстав для визнання недійсним розпорядження селищного голови Іваничівської селищної ради № 823 від 03 липня 2017 року «Про надання дозволу на приватизацію квартири та видачі свідоцтва про право власності на житло» позивачем та його представником не зазначено та не надано доказів на їх обґрунтування.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого. 
Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. 
У розумінні закону суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено факту порушення своїх суб`єктивних прав розпорядженням селищного голови, яке оскаржується.
Так, з даного розпорядження не вбачається ні площа житлового приміщення, яке приватизовується третьою особою ОСОБА_2 , ані його розташування по відношенню до житлового приміщення, яке займає позивач. Позивачем ОСОБА_1 також не надано документів, які б підтверджували її право користування на житлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 , та будь-яких належних доказів, які б свідчили, що приватизація квартири відповідно до розпорядження №823 від 3 липня 2017 року за адресою АДРЕСА_1 відбулася за рахунок житлової площі, яка знаходиться у її користуванні.
Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу на підставі доказів, що подані учасниками процесу, дійшов до правильного висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог до відповідача.
       Доводи апеляційної скарги повторюють доводи, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, були предметом дослідження судом першої інстанції, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого рішення не впливають.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
       Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Соколова Миколи Васильовича залишити без задоволення. 
Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2021 року.

Головуючий 

Судді :