ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/4864/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року                                                                                           м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                               - Єгорової Н.М.,
суддів                                                            - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,  в якому просив:
-          визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, доведеного до відома ОСОБА_1  в листі від 19 жовтня 2020 року № 2500-0342-8/40136, про відмову в переведенні на пенсію державного службовця, згідно із ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ;
-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1  стаж роботи в органах митного контролю з 17 червня 1993 року по 28 березня 2016 року (22 роки 10 місяців 15 днів) до стажу державної служби та розглянути заяву від 12 жовтня 2020 року про переведення пенсії за віком, на пенсію, згідно із ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ з урахуванням зазначеного стажу, як стажу державної служби.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що основним критерієм для зарахування періоду роботи особи на посадах державної служби до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу державного службовця. Відповідач зазначає, що у спірний період позивач працював у митних органах та йому присвоювались спеціальні звання, отже, цей період стажу не зараховується до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України № 3723-ХІІ.
У межах встановленого судом строку відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,   ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У жовтні 2020 року, після досягнення 62 років, позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».
Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області листом від 19 жовтня 2020 року № 2500-0342-8/40136 відмовлено позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Підставою для прийняття такого рішення став той факт, що період роботи з 17 червня 1993 року по 28 березня 2016 року в Новгород-Сіверській митниці (22 роки 10 місяців 15 днів) не зараховано до стажу державної служби, так як посади працівників митної служби України, які є посадовими особами і мають спеціальне звання, не мають права на пенсію відповідно до ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.
Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Положеннями ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (в редакції, чинній від 04 липня 2013 року) визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Крім того, згідно зі ст. 569 Митного кодексу України, який набрав чинності з 01 червня 2012 року, працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу (здійснюють державну митну справу), здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями. Правове становище посадових осіб органів доходів і зборів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.
За приписами ч. 1 ст. 588 Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». Час служби зазначених осіб в митних органах зараховується до стажу державної служби, необхідного для призначення пенсії державного службовця.
Водночас, норми Митного кодексу України від 11 липня 2002 року, який був чинний з 01 січня 2004 року до 01 червня 2012 року в період перебування позивача на посадах в органах митної служби, визначали, що працівники митних органів є посадовими особами на них розповсюджується дія Закону України «Про державну службу», в тому числі щодо пенсійного забезпечення, зокрема, стаття 430 визначала, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України «Про державну службу», а стаття 408 - що правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».
Аналогічні положення були передбачені Митним кодексом України від 12 грудня 1991 року, що був чинний з 01 січня 1992 року до 16 травня 2008 року, а саме ч. 1 ст. 156 передбачала, що працівник митного органу України є представником державного органу.
Матеріалами справи підтверджується, що стаж служби позивача в митних органах (Новгород-Сіверська митниця Чернігівської області) у період з 17 червня 1993 року по 28 березня 2016 року становить 22 роки 10 місяців 15 днів.  За час проходження служби в митних органах позивачу були присвоєні спеціальні звання в тому числі й «Радник митної служби першого рангу». Крім того встановлено, що в трудовій книжці позивача зазначено, що 14 червня 1995 року останній прийняв присягу державного службовця.
З огляду на зазначене правове регулювання та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що на службових (посадових) осіб митних органів, яким присвоєні спеціальні звання, розповсюджується дія Закону України «Про державну службу», в тому числі щодо пенсійного забезпечення, а стаж роботи у митних органах відноситься до державної служби, який має враховуватись для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 686/8090/17.
З огляду на те, що під час розгляду справи встановлено, що станом на час звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з завою про переведення на пенсію державного службовця згідно із ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, позивач досяг визначеного законом віку, має достатній страховий стаж та не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що відмова відповідача у переведенні позивача на пенсію державного службовця з підстав, що були вказані у листі від 19 жовтня 2020 року № 2500-0342-8/40136 є протиправною.
У зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи вищенаведене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242 - 244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                           Н.М. Єгорова 

Судді                                                                                                                   Є.О. Сорочко

                                                                                                                        І.В. Федотов