УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження
03 березня 2021 року 
м. Київ
справа №280/5341/20
провадження №К/9901/4967/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Желєзного І.В., Стародуба О.П.,
перевіривши касаційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 28.09.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17.12.2020 у справі № 280/5341/20 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-проектно-виробнича компанія "Спецзахист" про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році,
у с т а н о в и в:
До Запорізького окружного адміністративного суду звернулося Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-проектно-виробнича компанія "Спецзахист", в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році у розмірі 28 399,90 грн.
Запорізький окружний адміністративний суд ухвалою від 12.08.2020 залишив без руху позовну заяву Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів та надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду: доказів сплати судового збору в сумі 2102,00 грн. та заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом із зазначенням причин та наданням доказів поважності причин його пропуску.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 28.09.2020 визнано неповажними причини пропуску Запорізьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-проектно-виробнича компанія «Спецзахист», наведені в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. У задоволенні заяви Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-проектно-виробнича компанія «Спецзахист» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році відмовлено, а позовну заяву - повернуто позивачеві.
Позивач не погодився із такою ухвалою та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, звернувся до Третього апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржену ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.12.2020 апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишено без задоволення, а ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 28.09.2020 в справі №280/5341/20 - без змін.
Не погодившись з такими судовими рішеннями, Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції й ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.
Дослідивши зміст касаційної скарги Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження треба відмовити з таких мотивів.
Приписами пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Цей принцип конкретизований у положеннях частини першої статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) й частини першої статті 328 КАС України, згідно з якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Зокрема, у постанові Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 809/1931/16 (провадження № К/9901/15649/18) сформульований правовий висновок такого змісту:
«Частиною четвертою статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.
Таким чином, річний звіт за формою № 10-ПІ щодо кількості працевлаштованих інвалідів за 2015 рік відповідач повинен був надати позивачу не пізніше 01 березня 2016 року та розрахувати і сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, - до 15 квітня 2016 року.
Отже, після вказаної дати у позивача виникли підстави для стягнення несплачених санкцій.
Таким чином, відлік строку на звернення до суду для позивача, як суб`єкта владних повноважень, почався не з моменту, коли він дізнався про порушення, як він помилково вважає, а з дня виникнення підстав, що дають право на пред`явлення передбачених законом вимог, тобто 16 квітня 2017 року.».
Отже, суд касаційної інстанції зауважує, що Верховний Суд уже викладав в своїх постановах від 08.08.2019 у справі № 809/1931/16 та від 06.11.2020 в справі № 160/8707/19 висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, яке (таке питання) порушене в касаційній скарзі на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 28.09.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17.12.2020 у справі № 280/5341/20, а суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у цій справі відповідно до такого висновку.
Верховний Суд від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах із використанням спеціального та виняткового механізму, закріпленого частиною четвертою статті 346 КАС України, не відступав й колегія суддів також не вважає за потрібне відступати від цього висновку.
Колегія суддів також встановила, що заявник у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції посилається на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у разі, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Відповідно до абзацу 3 частини четвертої статті 330 КАС України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Однак, на вимогу даних приписів процесуального законодавства, Запорізьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів у касаційній скарзі не зазначено ані висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду від якого необхідно відступити, ані відповідне обґрунтування.
З огляду на наведене Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою треба відмовити.
Керуючись положеннями пункту 6 частини першої статті 333 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 28.09.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17.12.2020 у справі № 280/5341/20.
2. Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач                                                                                          А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              І.В. Желєзний

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб