Номер провадження: 22-ц/813/4015/21 
Номер справи місцевого суду: 522/12275/16-ц
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.04.2021 року                                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М.,Ващенко Л.Г., 
за участю секретаря – Чепрас А.І.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - Тимчасова адміністрація Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит»,
відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
відповідач - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
відповідач - ОСОБА_4 ,
відповідач - ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року у складі судді Загороднюка В.І., 
в с т а н о в и в:
У липні 2016 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», в якому просив суд стягнути заборгованість по вкладу згідно договору про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» від 28 травня 2014 року у розмірі 23 858,00 грн.; відсотки за період дії договору про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» від 28 травня 2014 року – з 28.05.2014 по 02.06.2015 у розмірі 59 067,23 грн.; відсотки за вкладом за період з 02.06.2015 по 04.11.2015 у розмірі 24 811,44; відсотки за залишком вкладу за період з 04.11.2015 по 01.07.2016 у розмірі 4 085,93 грн.; інфляційні витрати у розмірі 5 266,51 грн.; пеню у розмірі 1 212 001,56 грн.
Ухвалою суду від 23 листопада 2016 року  провадження по даній справі в частині вимог щодо стягнення заборгованості по вкладу згідно договору №328823/38446/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» від 28.05.2014 у розмірі 23858,00 гривень; відсотків за час користування вкладом після закінчення строку дії договору – заяви 02.06.2015 по час повернення вкладу в розмірі 26,10% річних в сумі 19528,96 гривень; інфляційних витрат у розмірі 22341,38 гривень; пені в розмірі 2244,71 гривень – закрите. 
У листопаді 2017 року позивач надав суду заяву, якою було уточнено позовні вимоги та в якій він просив суд стягнути з Тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заборгованість по вкладу згідно договору про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» від 28 травня 2014 року у розмірі 23858,00 грн.; відсотки за період дії договору про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» від 28 травня 2014 року – з 28.05.2014 по 02.06.2015 у розмірі 59067,23 грн; відсотки за вкладом за період з 02.06.2015 по 04.11.2015 у розмірі 24811,44 грн; відсотки за залишком вкладу у розмірі 23858,00 грн. за період з 04.11.2015 по 01.12.2017 у розмірі 12914,61 грн; інфляційні витрати у розмірі 9632,41 грн; пеню у розмірі 1604227,08 грн; моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 28 травня 2014 року між позивачем та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір-заяву №328823/38446/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в національній валюті, згідно якого ним було внесено на вкладний рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 223858,00 грн. строком до 02 червня 2015 року під 26,10% річних. Після укладення договору позивач неодноразово звертався на адресу АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з заявами про дострокове повернення суми вкладу на умовах укладеного договору та повідомляв про незгоду з продовженням договору, однак вклад йому повернуто не було. 02.06.2015 строк договору закінчився, після чого позивач звернувся на адресу банку з заявою про повернення вкладу та нарахованих відсотків, у зв`язку з закінченням строку вкладу. Однак, вклад йому повернуто не було. Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідачів, яку він обґрунтовує приниженням його честі, гідності та моральними і фізичними стражданнями, які виникли, у зв`язку з неможливістю отримати належні йому кошти.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року у позові відмовлено. 
Не погодившись з зазначеним рішенням,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що усі вкладники фізичні особи мають право на відшкодування повної суми вкладу без будь-яких обмежень. Повернення вкладнику на стадії тимчасової адміністрації тільки 200 000,00 грн не свідчить про належне виконання зобов`язань і не зупиняє порушення прав позивача як вкладника на отримання усієї суми вкладу. Саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було протиправно відмовлено позивачу у видачі належних йому коштів ще до початку процедури ліквідації банку. Законність депозитного договору відповідачами не оскаржується. Неповернення коштів, неможливість ними розпоряджатися викликало у апелянта почуття розчарування, безвихідності завдало йому значних моральних страждань.
20.05.2019 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав до суду відзив наскаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, а рішення – залишити без змін.
23.03.2021 від Тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» надійшла заява про розгляд справи без участі представника банку.
23.03.2021 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили.
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання 23.03.2021 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Враховуючи, що справа тривалий час перебуває на розгляді у суді, суд дійшов висновку розглянути її без участі сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення складений 02.04.2021.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Матеріали справи свідчать, що 28.05.2014 між позивачем та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву №328823/38446/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в національній валюті, згідно умов якого позивачем було внесено на вкладний рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 223 858,00 грн. строком до 02.06.2015 під 26,10% річних.
Позивач після укладення договору неодноразово звертався до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з заявами про дострокове повернення суми вкладу на умовах укладеного договору та повідомляв про незгоду з продовженням договору, однак вклад йому повернуто не було.
02.06.2015 строк договору закінчився, після чого позивач звернувся до банку з заявою про повернення вкладу та нарахованих відсотків у зв`язку з закінченням строку вкладу. Однак, вклад йому повернуто не було.
Постановою Правління НБУ від 17.09.2015 №612 згідно ст.76 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним.
На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 за №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було запроваджено тимчасову адміністрацію.
Згідно з ч. 1 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).
Зі змісту Постанови Правління НБУ від 17.12.2015 за №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» слідує, що її було прийнято за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зазначена підстава для ліквідації банку передбачена п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність».
Виходячи з положень ч. 1 ст.34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку розпочалась з 18 вересня 2015 року з моменту запровадження тимчасової адміністрації згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2015 року №171.
Отже, нарахування відсотків за вкладами позивача в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» припинилося у день початку процедури виведення банку з ринку, з 18 вересня 2015 року відповідно до вище зазначених вимог чинного законодавства.
За нормами ч. 1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.
Встановлено та не заперечується жодною зі сторін, що 04.11.2015 за договором від 28.05.2014 №328823/38446/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» позивач отримав через відділення №15-44 банку АБ «Південний» гарантування Фондом суму грошового відшкодування в розмірі 200 000 гривень.
Окрім того, судом встановлено, що позивач скористався своїм правом та звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з кредиторською вимогою, яку було акцептовано та включено до Реєстру кредиторів банку (4 черга) на загальну суму 24440 грн.
Вирішуючи даний спір по суті, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його вкладниками/ кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
Зазначене відповідає правовій позиції, наведеній в постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2001цс15 та від 12 квітня 2017 року у справі №757/5583/15-ц.
Оскільки на час звернення позивача до суду з даним позовом в банку вже було розпочато процедуру ліквідації, вірним є висновок суду, що зазначена обставина унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що, зокрема, узгоджується з правовим висновком, наведеним у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №761/35552/14-ц від 27 червня 2018 року.
Зазначений закон є діючим, не визнаний неконституційним або зупиненим, і змінює лише порядок, строки та черговість повернення грошових коштів, які були передані згідно умов договору про банківський строковий вклад.
Виходячи зі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки позивач отримав гарантовану ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суму виплати у розмірі 200000 грн. та його кредиторські вимоги акцептовані Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит», відсутні підстави для задоволення позову.
Звернення з позовом до суду вже під час ліквідації банку унеможливлює задоволення до нього вимог інакше, як в спеціально визначеному порядку, гарантована сума відшкодування виплачена, до реєстру кредиторів позивач включений, тому в силу таких норм закону вимоги про стягнення моральної шкоди судом першої інстанції вірно залишені без задоволення.
Договір укладений між позивачем та банком як юридичною особою, тому в межах пред`явлених вимог про стягнення коштів відсутні підстави вважати встановленим виникнення правовідносин між позивачем та фізичними особами – працівниками відповідача. 
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384  ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року   залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 02.04.2021.

Головуючий:                                                                                      

            Судді: