ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 р. 	Справа № 480/3666/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 р. (ухвалене суддею Прилипчуком О.А.) по справі № 480/3666/20 за позовом ОСОБА_1  до  Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
                    ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив:  визнати протиправними дії відповідача щодо застосування обмежень граничного розміру при нарахуванні та виплаті пенсії за вислугу років з 01.03.2017 р.; зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату позивачу щомісячної пенсії за вислугу років без обмежень граничного розміру пенсій, з урахуванням проведених виплат з 01.03.2017 р.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 р. у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої    інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення     Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 р. та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити  позов у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме:    Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»,    Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України    та на не відповідність висновків суду обставинам справи. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд     апеляційної     інстанції     розглядає справу     в порядку письмового провадження за наявними     у справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області, з 05.11.1991 р. отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 (а.с. 10).
Позивач звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою, в якій просив провести перерахунок та виплату пенсії за вислугу років  з 01.03.2017 р. без обмежень граничного розміру пенсій.
Листом від 29.05.2020 р. Головне Управління Пенсійного фонду України в Сумській області повідомило позивача, що за електронною базою даних отримувачів пенсій у головному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області ОСОБА_1 перебуває на обліку як отримувач пенсії за вислугу років, обчисленої за Законом № 1058-ІV. З 01.03.2017, з 01.03.2018 р., з 01.09.2019 р. та з 01.03.2020 р. позивачу були проведені перерахунки пенсій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 р. № 713 "Про внесення зміни до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації”. Після проведених перерахунків  пенсії ОСОБА_1 , з 01.03.2017 р. її розмір склав 12956,53 грн, з 01.03.2018 р. - 17759,48 грн, з 01.03.2019 р. - 22161,52 грн та з 01.03.2020 р. - 26242,05 грн, тобто розмір пенсії постійно зростав. Проте, він перевищує максимальний розмір пенсії, визначений згідно з чинним законодавством на рівні десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 27 Закону № 1058-ІV. У зв`язку з цим, його виплата здійснюється у максимальному розмірі з 01.03.2017 р. - 10740,00 грн, з 01.03.2018 р. - 13730,00 грн, з 01.03.2019 р. - 14970,00 грн та з 01.03.2020 р. - 16380,00 грн (а.с. 9).
Позивач вважаючи протиправними дії відповідача щодо встановлення обмеження максимального розміру його пенсії, звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійний орган, здійснюючи у березні 2017 року та подальшому виплату пенсії позивачу, з урахуванням встановлених законодавчими актами обмежень, діяв на підставі та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Спірні правовідносини  виникли з приводу правомірності дій пенсійного органу щодо виплати пенсії позивачу з обмеженням максимальним розміром (10 прожиткових мінімумів)
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Відповідно до ст. 1 Закону України  1788-XII від 05.01.1991 р. "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон  1788-XII), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно із ч. 1 ст. 52 Закону 1788-XII, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу.
Статтею 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи"  3668-VI від 08.07.2011 (далі - Закон  3668-VI) встановлено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Тимчасово, по 31.12.2017 р., максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", не може перевищувати 10740 гривень.
Відповідно до абз. 1, 2 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону  3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону  1058-IV та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.
Порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам встановлюється законодавством незалежно від дати призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання). Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Згідно із ч. 3 ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення"  максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Аналізуючи норми абзаців 1, 2 пункту 2 розділу ІІ “Прикінцевих та перехідних положення” Закону 3668-VI, суд першої інстанції зазначив, що вказані норми Закону 3668-VI стосуються виплат пенсії, призначеної до 01.10.2011 р., та розмір якої на час призначення перевищував встановлений цим Законом її максимальний розмір. Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того моменту, коли встановлений максимальний розмір пенсії відповідатиме розміру відповідної пенсії.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказану норму не можна тлумачити як підставу для скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності Законом  3668-VI.
В даному випадку ця норма не скасовує обмеження розміру пенсії позивача, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.05.2018 р. у справі № 205/8204/16-а та від 31.01.2019 р. у справі № 285/933/16-а.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що наведені в п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону  3668-VI норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом тощо).
Положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону  3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим положення п. 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону  3668-VI, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.
Таким чином, п. 2 розділу ІІ Закону  3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01.10.2011 р. вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність), лише  деталізує умови дії ст. 2 цього ж Закону лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, висловлену у рішенні від 11 жовтня 2005 року  8-рп/2005 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та офіційного тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону України "Про статус суддів" (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).
Так, у вказаному рішенні Конституційний Суд України вказав, що зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.
Встановивши у законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості (абзаци перший, другий, третій пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року  8-рп/2005).
Тобто, утверджуючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обов`язків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає  необхідним зазначити наступне.
Тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону  3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом  3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.
Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону  3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.
Такий підхід відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні” вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Суд апеляційної інстанції не знаходить у такому різному ставленні правомірної, об`єктивно обґрунтованої мети.
При цьому, норми п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту “обмеження максимального розміру пенсії” за колом осіб в момент набуття чинності Закону України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи”  3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.
Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону  3668-VI).
Норми ст. 2 Закону  3668-VI кореспондуються з положеннями ч. 3 ст. 85 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 24.06.2020 р. у справі  580/234/19, в якій суд відійшов від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 12.11.2019 р. у справі 360/1428/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС Укрвїни, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що починаючи з 01.03.2017 р. внаслідок перерахунку  пенсійним органом пенсії ОСОБА_1 ,  її розмір перевищив максимальний.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції , оскільки таке перевищення відбулося  в період дії загальної норми ч. 1 ст. 2 Закону 3668-VI, то до спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Зазначені положення Закону  3668-VI та ч. 3 ст. 85 Закону  1788-XII є чинними та не визнавалися неконституційними, а тому обов`язкові для застосування.
Таким чином, виплата пенсійним органом позивачу пенсії із обмеженням її граничного розміру є законною і обґрунтованою та не є звуженням обсягу вже набутих позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.
З врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст.      243, 308, 311, 316, 322, 325,  326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -       
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 р. по справі № 480/3666/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	О.А. Спаскін    Я.В. П`янова