Постанова
Іменем України
додаткова
 
03 лютого 2021 року                                                        
м. Київ                                                          
                                                                        
справа № 757/14247/13-ц
 
провадження № 61-3663зпв18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
 
позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження заяву     ОСОБА_1  про ухвалення додаткового рішення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно.
 
Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 липня           2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва                  від 28 лютого 2017 року, позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.
 
У рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 18 жовтня 2007 року                    у розмірі 9 617 000,00 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що складається з: житлового будинку, позначеного на плані літ. «А», загальною площею 75,3 кв. м, житловою площею 33 кв. м, сараю-гаражу, що позначений на плані літ. «Б», сараю, що позначений на плані літ. «В», вбиральні, що позначені на плані літ. «Г», вбиральні,                        що позначені на плані літ. «Д», споруджень, що позначені на плані № 1-5 та земельну ділянку загальною площею 0,0820 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовані по АДРЕСА_1 . 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір                      у розмірі 3 441,00 грн.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                       і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року касаційну скаргу                ОСОБА_1 відхилено. Заочне рішення Печерського районного суду               м. Києва від 31 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва                від 28 лютого 2017 року залишено без змін (провадження № 6-6975св17).  
 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року заяву  ОСОБА_1 , який діє через представника ОСОБА_3 , про перегляд судових рішень задоволено.
 
Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2013 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ      від 27 вересня 2017 року скасовано. 
У задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.
 
Верховним Судом справа розглядалася згідно з пунктом 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким передбачено, що заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.
 
13 листопада 2020 року від  ОСОБА_1 до Касаційного цивільного суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить вирішити питання відшкодування судових витрат, які не були розподілені судом при перегляді судових рішень Верховним Судом.
 
14 січня 2021 року від  ОСОБА_1 до Касаційного цивільного суду надійшло клопотання, згідно з яким він надав докази на підтвердження того, що акціонерне товариство «Альфа-Банк» є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», а саме копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 03 грудня 2019 року. 
 
У лютому 2021 року від АТ «Альфа-Банк» надійшло заперечення проти заяви  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення. 
 
Оскільки заявник не надав докази надсилання цих заперечень іншим учасникам справи, тому Верховний Суд їх не враховує та залишає без розгляду (статті 183, 395 ЦПК України). 
 
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви, суд дійшов висновку про її задоволення.
 
Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3). 
 
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України). 
 
Судом установлено, що постановою у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року заяву                 ОСОБА_1 , який діє через представника ОСОБА_3 , про перегляд судових рішень задоволено.
 
Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2013 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ     від 27 вересня 2017 року скасовано. 
 
У задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.
 
У частині другій статті 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Питання щодо розподілу судових витрат судом касаційної інстанції                        не вирішено.
 
Згідно з квитанціями: від 18 січня 2017 року за подання апеляційної скарги  ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 3 785,10 грн (а. с. 219, т. 1),                від 16 березня 2017 року за подання касаційної скарги  ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 4 129,20 грн (а. с. 10, т. 2), від 12 грудня                 2017 року за подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 4 473,30 грн (а. с. 42, т. 2).
 
Судові рішення у справі були ухвалені після документального оформлення питання правонаступництва. Тому розподіл судових витрат здійснюється згідно з вимогами наведених норм ЦПК України.    
 
Враховуючи те, що Верховним Судом не вирішено питання щодо розподілу вказаних судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви  ОСОБА_1  та ухвалення додаткового судового рішення. 
 
Керуючись статтями 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ: 

Заяву   ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити. 
 
Стягнути з акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке є правонаступником публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», на користь  ОСОБА_1 12 387,60 грн (дванадцять тисяч триста вісімдесят сім грн 60 коп.) на відшкодування сплаченого судового збору.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                      її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                               Б. І. Гулько
Р. А. Лідовець 
Є. В. Синельников 
Ю. В. Черняк