Справа № 308/11057/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        22 лютого 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.
за участю секретаря                МІЦИ О.-Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/11057/18 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича про визнання кредитором та зобов`язання включити позивача до переліку вкладників, які мають право на отримання коштів у межах гарантованої виплати, і провести виплату коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 23 вересня 2020 року, повний текст якої складено 23 вересня 2020 року, головуюча суддя Бенца К.К., -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Субота М.І., оскаржив ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 23.09.2020 як постановлену з порушенням норм процесуального права. На думку сторони, суд безпідставно закрив провадження в справі через підвідомчість її адміністративному суду, оскільки справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.
Так, суд не врахував, що в цій справі позов пред`явлений до двох відповідачів, один із яких є суб`єктом владних повноважень, а інший – ні. При цьому, вимоги до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та до уповноваженої особи цього Фонду взаємопов`язані, саме уповноважена особа визначає вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, та включає їх до переліку кредиторів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 у справі № 498/496/17 виходила в аналогічній справі з того, що закриття адміністративним судом провадження в справі поставило під загрозу сутність гарантованого права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту. З огляду на можливість виникнення юрисдикційного конфлікту та на імперативний припис частини 2 статті 239 КАС України спір в цілому слід вирішити за правилами цивільного судочинства.
Сторона просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відзиві на апеляцію відповідач Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін. Зазначає, зокрема, що суд першої інстанції правильно виходив із того, що спори за участю Фонду щодо відшкодування вкладу в межах суми 200000,00 грн є публічно-правовими та підлягають розгляду адміністративним судом, така позиція неодноразово підтверджена практикою Верховного Суду. Постанова Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 498/496/17 наведеному не суперечить, водночас посилання позивача на неї не може братися до уваги, оскільки обставини, за яких вона була ухвалена, є відмінними від обставин справи, що розглядається.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача  ОСОБА_1 адвоката Суботи М.І., який апеляцію підтримав, розглянувши на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України апеляційну скаргу у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 пред`явив до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи цього Фонду Кадирова В.В. позов про визнання кредитором та зобов`язання включити позивача до переліку вкладників, які мають право на отримання коштів у межах гарантованої виплати, і провести виплату коштів (а.с. 3-7).
Позов був умотивований тим, що 19.02.2015 позивач уклав із ПАТ «Дельта Банк» договір банківського вкладу № 001-06502-190215, на підставі якого зробив вклад у сумі 6000,00 дол. США на строк до 20.05.2015, за умовами договору на вклад мали нараховуватися проценти за ставкою 5,5% річних.
Через неплатоспроможність ПАТ «Дельта Банк» 02.03.2015 виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб запровадила в банку тимчасову адміністрацію, уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації було призначено ОСОБА_2 02.10.2015 була розпочата процедура ліквідації ПАТ «Дельта Банк», ліквідатором банку було призначено Кадирова В.В.
На двох відкритих на ім`я позивача рахунках у банку знаходяться відповідно 6000,00 дол. США і 113,56 дол. США. На вимогу позивача про виплату коштів йому були виплачені лише 342,98 грн (12,77 дол. США за курсом НБУ 26,86 грн / 1 дол. США).
Належні позивачу кошти знаходяться в межах суми, виплата якої гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (до 200000,00 грн) відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивача включено до переліку вкладників, які мають право на отримання коштів у межах гарантованої суми за вкладами, але кошти йому не виплачуються.
Посилаючись на ці обставини, на норми ст.ст. 525, 526, 1060, 1061 ЦК України, ст.ст. 26, 28, 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач ОСОБА_1 просив визнати його кредитором, зобов`язати відповідачів включити його до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на отримання коштів у межах гарантованої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суми за договором банківського вкладу від 19.02.2015 № 001-06502-190215 у розмірі, еквівалентному 6113,56 дол. США, та провести відповідну виплату.

Відповідно до ст. 2 ч. 1, ст. 19 ч. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За приписами КАС України:
завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 ч. 1);
публічно-правовий спір – це спір, у якому, зокрема:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг (ст. 4 ч. 1 п. 2);
суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (ст. 4 ч. 1 п. 7);
юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;
спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень (ст. 19 ч. 1 п.п. 1, 3).
Зазначений у частині 1 статті 19 КАС України перелік публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, не є вичерпним.

У справі № 308/11052/18 Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 09.04.2020 і Касаційний цивільний суд Верховного Суду в постанові від 27.05.2020 висловили з урахуванням раніше вже сформульованих позицій в подібних правовідносинах правову позицію, відповідно до якої:
правовідносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (Фонд) і вкладником щодо формування переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер;
у цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо виплати гарантованої державою суми відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку, продажу його майна;
тому в указаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду;
правовідносини щодо включення вимог вкладника до реєстру відшкодувань вкладникам не стосуються безпосередньо процедури ліквідації банку;
Фонд є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України;
спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим, має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами;
Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб; уповноважена особа Фонду у цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб;
тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано закрив ухвалою від 23.09.2020 провадження в справі з підстави, передбаченої ст. 255 ч. 1 п. 1 ЦПК України, оскільки справа підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства. Зазначення відповідачем поряд із Фондом гарантування вкладів фізичних осіб також і уповноваженої особи цього Фонду в процедурі здійснення тимчасової адміністрації чи ліквідації банку, яка діє від імені Фонду та здійснює відповідні управлінські функції, не змінює юрисдикції справи з адміністративної на цивільну.

Доводи апеляції законності ухвали суду першої інстанції не спростовують, а посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 498/496/17 не може бути враховане в якості підстави для скасування ухвали суду першої інстанції. Суть правової позиції, висловленої в цій постанові, жодним чином не суперечить усталеній правовій позиції щодо юрисдикції адміністративних судів у таких правовідносинах, а питання щодо розгляду справи в порядку цивільного судочинства (як і в справі № 308/11052/18) було вирішене лише в контексті забезпечення особі, якій до цього чинним судовим рішенням було відмовлено в розгляді справи в порядку адміністративного судочинства, доступу до суду та можливості захисту своїх прав судовим порядком. У справі, що розглядається, відсутні дані про те, що позивач ОСОБА_1 звертався до суду в порядку адміністративного судочинства з відповідним позовом і в розгляді справи за правилами КАС України йому було відмовлено чинним судовим рішенням. Тож відсутні дані про наявність перешкод для вирішення вимог, про які йдеться, в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію слід залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 23 вересня 2020 року – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 4 березня 2021 року.

Судді