Справа № 346/2106/19 
Провадження № 22-ц/4808/96/21 
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач) 
суддів:                Бойчука І.В., Девляшевського В.А.                
секретаря                Пацаган В.В.
з участю          представника ОСОБА_1 адвоката Чеботаря В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов`язків, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 06 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Калинюк О. П. в м. Коломиї,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року  ОСОБА_1  звернувся  в суд з позовом до  ОСОБА_2 про відшкодування шкоди у розмірі 194 588, 09 грн, завданої працівником при виконанні трудових обов`язків. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що він як фізична особа – підприємець прийнято на роботу ОСОБА_2 на посаду водія автомобіля з великою вантажопідйомністю та 02 листопада 2011 року між сторонами укладено трудовий договір, зареєстрований в Коломийському міськрайонному центрі зайнятості за № 09021101317. 25 березня 2014 року він уклав з ПП «Евентус-Білд» договір № 64 про транспортно-експедиторське обслуговування і перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні та підписано Заявку № 384А/13, в якій погоджені умови перевезення вантажу (салат-латук) в період з 27 березня по 03-04 квітня 2014 року з Іспанії до України, водій ОСОБА_3 , номерний знак автомобіля – НОМЕР_1 . ПП «Евентус-Білд» діяло на підставі договору транспортного експедирування № 1Д/П від 27 серпня 2013 року про надання транспортні експедиційні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом, укладеного з ТзОВ «Далет Лоджістік». Останній уклав з ТзОВ «Славянка» 25 жовтня 2012 року договір транспортного експедирування за № 25/10/2012-Д про перевезення вантажів автомобільним транспортом територією Європи. 27 березня 2014 року ОСОБА_2 отримав вантаж за даними документами, інструкції для перевезення та вирушив до місця розвантаження в Україні. Щодо підписання між всіма сторонами Заявки, яка вважається невід`ємною частиною договору та у якій відображаються істотні умови кожного конкретного перевезення, то ТзОВ «Славянка» після того як отримала від ТзОВ «Далет Лоджістік» через ПП «Евентус-Білд» інформацію щодо перевізника, який мав здійснювати перевезення, 25 березня 2014 року погодила з ТзОВ «Далет Лоджістік» Заявку № 77 Д/К до Договору № 25/10\2012-Д від 25 жовтня 2012 року. Відповідно, умови даної Заявки передалися від ТзОВ «Далет Лоджістік» до ПП «Евентус-Білд», що призвело до погодження вже між даними сторонами Заявки № 77 Д/П до Договору № 1Д/П від 27 серпня 2013 року на тих самих умовах. Після доставки вказаного вантажу виявилося, що товар (салат-латук) зіпсований та підлягає утилізації, що завдало збитків сторонам вказаних правовідносин. Рішенням господарського суду м. Києва від 26 травня 2015 року стягнуто з ТзОВ «Далет Лоджістік» на користь ТзОВ «Славянка» 193 751,19 грн збитків Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 24 травня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП «Евентус-Білд» збитки в розмірі 168 951,19 грн. Позивач вважав, що внаслідок порушення відповідачем як працівником трудових обов`язків, що призвело до псування товар (салат-латук) та утелізації , йому заподіяні збитки у виді оплати за товар, який втрачено, що є прямою дійсною шкодою, яка була спричинена власнику вантажу – ТзОВ «Славянка», а в подальшому – і ОСОБА_1 . Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 194 588, 09 грн матеріальної шкоди завданої працівником при виконанні трудових обов`язків. 
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 06 жовтня 2020 року в задоволенні позову приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 в порядку регресу відшкодування майнової шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов`язків, у розмірі 194 588 (сто дев`яносто чотири тисячі п`ятсот вісімдесят вісім) гривень 09 копійок за договором №64 про транспортно-експедиторське обслуговування і перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні, укладеному 25.03.2014 року між ПП «Евентус-Білд» та ПП ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Зокрема, апелянт вказує на те, що для перевезення вантажу ним було надано транспортний засіб (рефрижератор), який обладнаний термографом, однак без функції друку підтвердження температурного режиму, що мав місце протягом всього часу перевезення. Таким чином у водія ОСОБА_2 були всі належні умови для забезпечення повного збереження перевезеного вантажу. Проте водій не підтвердив жодним чином заходи, які ним вчинялись для збереження майна. Таким чином, наявний прямий причинний зв`язок у діях ОСОБА_2 що призвели до псування вантажу за який він відповідав і несе повну матеріальну відповідальність за ст. 134 КЗпП України.
24 грудня 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що у трудових спорах презумпція вини лежить на роботодавцеві. Наявність винних дій працівника повинен довести роботодавець. ОСОБА_1 як роботодавець не створив належних працівнику умов, необхідних для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого йому майна
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.
Представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені  позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано доказів того, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 обов`язків за трудовим договором, з вини останнього позивачу заподіяно матеріальну шкоду, яка в силу ст. 34 КЗпП України пілягає відшкодуванню у повному розмірі.
Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем, яка використовує найману працю та ОСОБА_2 02 листопада 2011 року було укладено трудовий договір, який зареєстровано Коломийським міськрайонним центром зайнятості за № 09021101317 та розірваний сторонами 04 січня 2017 року. ( т. 1 а.с.13-14 ). 
За умовами п. 2 вказаного договору відповідач виконував обов`язки водія вантажного автомобіля з великою вантажопідйомністю.
27.08.2013 року ТзОВ “Далет Лоджістік” уклало з приватним підприємством “Евентус-Білд” договір транспортного експедирування 1Д/Д. Фактичне перевезення вантажу здійснювалось приватним підприємцем ОСОБА_1 (Перевізник) на підставі договору про транспортно-експедиторське обслуговування і перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 25 березня 2014 року № 64, укладеного з ПП “Евентус-Білд” (Експедитор), який надавав послуги з логістики ТзОВ “Далет Лоджістік” (т. 1 а.с.17, 18).
Відповідно до 2.2 вказаного договору перевезення вантажу здійснюється на підставі Заявки Експедитора із зазначенням особливостей перевезення конкретного вантажу та інших додаткових інструкцій. Заявка № 384 А/13 як невід`ємна частина договору № 64 є товарно-транспортною накладною, на підставі якої здійснюється перевезення вантажу, передбачає температуру перевезення + 2o - + 4o, з місцем завантаження: Agrotul Green Carretera Nacional 340, km 615, Venta Melilla, 30850, Totana, Murcia, дата завантаження: 27.03.2014 р., через прикордонний перехід “Ягодин”, пост митного оформлення: «Святошин» - с. Петропавловська Борщагівка, вул. Антонова, 1А, дата доставки: 03.04.2014 – 04.04.2014 р., адреса розвантаження: АДРЕСА_1 , маршрут перевезення: Іспанія – Україна (т. 1 а.с.19).
Судом встановлено і не заперечується сторонами, що 27 березня 2014 року Компанією «Arkadia Food Internacional, S.L., Іспанія, Гваделупа (Мурсія)» було завантажено 17612 кг брутто/16137 кг нетто салату-латуку на 26 палетах. 04.04.2014 року на вказаному посту митного оформлення “Святошин”, виявлено, що вантаж зіпсований. Того ж дня директором, головним інженером ТзОВ “Славянка” (замовник вантажу), брокером ТзОВ “Далет Лоджістік” (транспортний експедитор) та митним інспектором складений Акт проведення експертизи № 04-04/1, відповідно до якого партія салату «Айсберг», що прибула від вказаної Компанії Arkadia Food Internacional вагою 16 137 кг нетто/17 612 кг брутто, загальною вартістю 10004,94 євро на м/п “Святошин”, мала явні ознаки захворювання (гниль, бурі качани та специфічний гнилісний запах), а також збиткову вологість. У зв`язку з тим, що цей товар виявився на 80 % зіпсованим, спільна комісія забракувала дану партію товару та не прийняла на виробництво.
26 травня 2015 року Господарським судом м. Києва в справі № 910/25257/14 винесено рішення, згідно з яким частково задоволено позовні вимоги ТзОВ «Славянка» до ТзОВ «Далет Лоджістік» та стягнуто з останнього 193 751,19 грн. збитків та судовий збір (а.с. 24-41).
15 червня 2015 року Господарським судом Черкаської області в справі № 925/545/15 винесено рішення про відмову в задоволенні позовної заяви позивача до ПП «Евентус-Білд» про стягнення коштів за здійснення перевезення вантажу (а.с. 42-46).
31 травня 2016 року господарським судом Черкаської області в справі № 925/1583/14 винесено рішення про стягнення з ПП «Евентус-Білд» на користь ТзОВ «Далет Лоджістік» 193 751,19 грн. збитків та судовий збір (а.с. 47-48).
24 травня 2017 року Господарським судом Івано-Франківської області в справі № 909/342/17 винесено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПП «Евентус-Білд» збитків в розмірі 168 951,19 грн., судовий збір та витрати, пов`язані з наданням адвокатських послуг (т. 1 а.с. 49-53).
13 вересня 2017 року Львівським апеляційним господарським судом вказане рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24 травня 2017 року залишено без змін (т. 1 а.с. 54-58).
ВДВС від 09.10.2017 року відкрито виконавче провадження на виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2017 року № 393 (а.с. 59), в межах якого накладено арешт на кошти та майно позивача як боржника (а.с. 60, 61).
   За   змістом довідки цього відділу ДВС від 15.04.2019 року позивачем вказане рішення суду виконано в повному обсязі (а.с. 62).
Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
У ст.21 КЗпП передбачено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою.
Згідно з п.2 ч.1 ст.134 КЗпП відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 130 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.
Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (стаття 131 КЗпП України).
Згідно з пунктами 1, 2, 5 частини першої статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; Шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування.
За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
Під прямою дійсною шкодою слід розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.
Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.
Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України).
З умов трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вбачається повної матеріальної відповідальності ОСОБА_2 за незабезпечення цілості майна.
Суд  відхиляє доводи  апеляційної скарги  про те,  що наданий  відповідачу транспортний засіб (рефрижератор) для  перевезення  вантажу обладнаний термографом і таким чином були створені всі належні умови для забезпечення повного збереження перевезеного завантажено вантажу - 17612 кг брутто/16137 кг нетто салату-латуку на 26 палетах, оскільки спростовуються змістом Акта про проведення дефектних робіт № 5 від 24.04.2014 року щодо огляду всіх режимів холодильної установки «CARRIER GENESIS TR 1000» (серійний номер U6GAN90499811) автомобіля, номерний знак « НОМЕР_2 / НОМЕР_3 ФОП ОСОБА_1 , яким виявлено такі зауваження та несправності: недостатню кількість фреону в системі, що не дає можливості для швидкого скидання температури; фізичне пошкодження чи знос накладок; відсутність соленоїду швидкості (холодильна установка працює лише на високих обертах; низький рівень мастила в компресорі та в двигуні, низький рівень антифризу; ослаблені ущільнюючі гумки дверей (частина холоду виходить на зовні); відсутні повітреводи (при неправильному завантаженні продукції можуть виникати перепади температури та інші несправності, що не відповідає вимогам, встановленим ст. 130 КЗпП України (а.с.135).
Також суд відхиляє доводи апеляційної скарги про повну матеріальну відповідальність відповідача за збереження отриманого ним для перевезення майна, оскільки отримання працівником вантажу на підставі заявки №384А/13 до договору перевезення та товарно-транспортної накладної, так як не є разовим документом передбаченим ст. 244 ЦК України.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Ціна позову в цій справі становить 194 588, 09 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270 грн * 100 грн = 227 000).
Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишення без задоволення. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 06 жовтня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає чинності з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст складено 28 січня 2021 року.

Судді:                                                                В.Д.Фединяк
                                                                       І.В.Бойчук
                                                                       В.А.Девляшевський