ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" лютого 2021 р.                                              Справа №926/554/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
Судді-доповідача                                                  Дубник О.П.
Суддів                                                            Гриців В.М.
          Зварич О.В.
за участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.
розглянувши апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» б/н та б/д (вх.№ 01-05/3674/20 від 14.12.2020)
на рішення  Господарського суду Чернівецької області від 09.11.2020 (повний текст рішення складено 18.11.2020, суддя Тинок О.С.),
у справі №926/554/19
за позовом:  Приватного підприємства (далі – ПП)  «Рембудсервіс-Кераміка», Чернівецька обл., Вижницький р-н., с. Замостя,
до відповідача: ТОВ «Чернівецькій молодіжний житловий комплекс», м. Чернівці,
про стягнення заборгованості у сумі 778 661,00 грн.

за участю представників: 
від позивача:  Єфтемій Р.Ф. - адвокат (ордер серія СЕ №1018568 від 15.02.2021);
від відповідача:  Максимчук А.В. - директор.

1. Розгляд справи
Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст.  35,  36,  37 ГПК України  на адресу суду не надходило.
Судове засідання фіксувалось за допомогою технічних засобів звукозапису, згідно з  ст. 222 ГПК України.
2.  Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження.
Клопотань процесуального характеру від учасників не надходило.
В судове засідання 17.02.2021 з`явилися представники позивача та відповідача, надали пояснення по суті апеляційної скарги.
3. Короткий зміст позовних вимог.
Приватне підприємство «Рембудсервіс-Кераміка» звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецькій молодіжний житловий комплекс» про стягнення заборгованості у сумі 778 661,00 грн, в т.ч. три відсотки річних в сумі 2  615,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01.04.2011 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого та на підставі прибутково-видаткових накладних, а також довіреностей на отримання матеріальних цінностей позивачем відповідачу протягом 2011 - 2014 років було поставлено цегли в загальній кількості 740 210 шт. на загальну суму 1  111 046,00 грн. Позивач вказує, що відповідач протягом 2012-2014 років частково сплатив за поставлену цеглу 335 000,00 грн, а тому вартість поставленої відповідачу, але не оплаченої ним цегли складає 776 046,00 грн. Позивач стверджує, що 28.12.2018 року на адресу відповідача було направлено лист-вимогу про виконання зобов`язання з оплати поставленого товару на суму 776 046,00 грн, яку відповідач отримав 02.01.2019 року, однак залишив без відповіді. 
4.Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 09.11.2020 позовні вимоги задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецькій молодіжний житловий комплекс» на користь Приватного підприємства «Рембудсервіс-Кераміка» основну заборгованість у сумі 776 046,00 грн, три проценти річних у сумі 2 615,00 грн та судовий збір у сумі 11 679,92 грн.
При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену по договору купівлі-продажу від 01 квітня 2011 року цеглу становить 776 046,00 грн. 
Крім того, суд першої інстанції, перевіривши розмір заявлених позивачем трьох процентів річних за період прострочення оплати з 10.01.2019 року по 20.02.2019, зазначає, що останні заявлені в межах можливих нарахувань. 
Також місцевий господарський суд зробив висновок про недоведеність тверджень відповідача, що документи, на підставі яких подано позов,  є підробленими або виконані заднім числом, про це  відповідач не надав суду належних доказів, а саме: вирок суду в кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у підробці договору, накладних та довіреностей на отримання матеріальних цінностей, чи зловживанні посадовим становищем тощо, які б свідчили про зловмисні наміри і дії позивача та колишнього директора завдати матеріальну шкоду TOB «Чернівецький молодіжний житловий комплекс».
Суд першої інстанції також зазначає, що сплативши частково протягом 2012-2014 років, а саме після укладення договору купівлі-продажу від 01 квітня 2011 року, за отриманий товар суму у розмірі 335 000,00 грн на виконання умов вказаного договору, відповідач підтвердив наявність та дійсність зобов`язань за даним договором перед позивачем.
Щодо заявленої представником відповідача у судових дебатах усної заяви про застосування позовної давності до позовних вимог суд зазначає, що строк виконання зобов`язання щодо оплати вартості цегли за вищевказаним договором не визначений. Отже, перебіг позовної давності зобов`язання щодо оплати вартості цегли за вищевказаним договором починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Оскільки вимогу про сплату заборгованості відповідач отримав 02 січня 2019 року, а строк оплати становить 7 днів, то перебіг позовної давності зобов`язання з оплати поставленого товару по договору купівлі-продажу від 01 квітня 2011 року на суму 776 046,00 грн починається  з 10 січня 2019 року.
Позивач звернувся до суду з даним позовом про захист порушеного права 05 березня 2019 року, а отже позовні вимоги заявлені в межах позовної давності.
5.  Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.
5.1. ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» оскаржило  судове рішення в апеляційному порядку, вважаючи, що воно підлягає скасуванню, оскільки прийняте  у зв`язку із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається, зокрема,  на те, що Договір купівлі-продажу від 01.04.2011 за своєю правовою природою є нічим іншим, як договір поставки, що підтверджується додатковими доводами позовної заяви від 08.04.2019, в яких директор ПП «Рембудсервіс-Кераміка» Димед В.В. заявляє, що придбана цегла доставлялась позивачем з цегельного заводу позивача в с. Замостя Вижицького району Чернівецької області до м. Чернівці власним вантажним транспортом позивача та додає копію свідоцтва на реєстрацію транспортного засобу. Однак, позивачем не надано товарно-транспортних накладних ПП «Рембудсервіс-Кераміка», згідно яких було доставлено товар. На переконання апелянта, в договорі умисно не вказано істотні умови договору, такі як, ціна, термін дії договору, спосіб доставки із с. Замостя Вижицького району Чернівецької області, періодичність поставки, контроль за якістю доставленого товару, відповідно до вимог ГОСТу.
А тому, на думку апелянта, за даним договором купівлі-продажу не представляється можливим стягнення будь-яких коштів, оскільки, продавець на власний розсуд, без узгодження та підписання додаткового договору, узгодження вартості однієї цегли по кожній окремій поставці виставляв ціну однієї цегли на власний розсуд.
Апелянт зазначає, що пунктом 3.1. договору визначено, що в 3-х денний строк з дня подання заявки відповідачем та погодження кількості цегли, позивач передає відповідачу цеглу, зазначену у п. 1.1. договору. Разом з тим, позивачем не надано, як доказ замовлення цегли жодної заявки.
Поряд з іншим, апелянт зазначає, що Договір генерального підряду від 27.11.2007, що укладений між ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» (забудовник) та ТОВ «Рембудсервіс-інвест» (підрядник) розірвано у вересні 2015 року, таким чином, договір 01.04.2011 купівлі-продажу не міг укладатись, що доводить нікчемність договору, оскільки ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» не брало на себе зобов`язань по придбанню та поставки підрядній організації будівельних матеріалів. Будь-якого іншого будівництва ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» не проводило.
На переконання апелянта, договір підписано не уповноваженою на те особою, оскільки, відповідно до статуту ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» директор не має права укладати будь-які угоди на суму, що перевищують 10 тисяч грн без згоди зборів учасників Товариства, або голови Товариства. Натомість сума пред`явленого позову 778  661 грн, 335 00 грн сплачено. Тобто даний договір є нікчемним.
Крім того, апелянт вважає, що даний договір укладено заднім числом між тестем ОСОБА_2 та зятем ОСОБА_1 , з метою завдання матеріальної шкоди ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс», оскільки засновниками змінено директора, а ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» розірвано договір з підрядною організацією ТОВ «Рембудсервіс-інвест», де директором є ОСОБА_1 , який  є водночас  директором ПП «Рембудсервіс-Кераміка».
Також апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги заявлені в межах позовної давності, з огляду на те, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.
Натомість, згідно поданої позивачем позовної заяви, договору, довіреностей на ім`я директора ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» Фонарюка А.З. та накладних, остання поставка товару відбулась 24.10.2014, таким чином у кредитора право вимоги за останньою накладною виникло 25.10.2014, і перебіг позовної давності за останньою накладною починається саме з цієї дати. А тому, на думку апелянта, три роки з моменту виникнення права на пред`явлення вимоги спливає 24.10.2017.
А тому, апелянт вважає, що судом невірно застосовано норми матеріального права, адже поняття «строк позовної давності» та «строк (термін) пред`явлення вимоги за договором» не є тотожними. Законодавством передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання (ч.5 ст. 261 ЦК України).
5.2. Позивач Приватне підприємство «Рембудсервіс-Кераміка» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи апеляційної скарги.
Зокрема, позивач вважає безпідставними твердження апелянта  про нікчемність договору купівлі-продажу від 01.04.2011,  оскільки такі не підтверджуються жодними доказами у справі, а тому не можуть прийматися судом до уваги.
Посилання відповідача на те, що договір купівлі-продажу від 01.04.2011 та накладні до нього укладалися заднім числом шляхом підроблення документів колишнім директором відповідача ОСОБА_2 та директором ОСОБА_1 , які є родичами, та заперечення відповідачем фактів поставки цегли не знайшли свого підтвердження в суді першої інстанції. Належних та допустимих доказів того, що договір купівлі-продажу датований 01.04.2011, а також надані позивачем накладні та довіреності, укладалися не датами вказаними в них, а іншими (пізнішими) датами відповідачем не надано.
Крім того, позивач вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов не вірного висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем в межах позовної давності, оскільки строк виконання зобов`язання щодо оплати вартості цегли за вищевказаним договором не був визначений, то перебіг позовної давності зобов`язання щодо оплати вартості цегли за цим договором починається від дня, коли у позивача (кредитора) виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
Оскільки вимогу про сплату заборгованості відповідач отримав 02.01.2019, а строк оплати становить 7 днів, то перебіг позовної давності  зобов`язання щодо оплати поставленого товару по договору купівлі-продажу від 01.04.2011 на суму 776  046 грн почався 10.01.2019. а позивач в свою чергу, звернувся до суду з позовом 05.03.2019, тобто позовні вимоги заявлені в межах позовної давності.
На підставі вищенаведеного, позивач просить рішення Господарського суду Чернівецької області від 09.11.2020 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.
01.04.2011 між Приватним підприємством «Рембудсервіс-Кераміка» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» (відповідач) було укладений договір купівлі-продажу (договір), відповідно до підпункту 1.1 якого позивач продає, а відповідач купує цеглу марки М-100 по ціні за 1 шт., яка визначається в накладних згідно діючих на заводі позивача цін на час продажу. Загальна орієнтовна кількість цегли, що продається за цим договором - 1 млн.шт (а.с.15, т.1).
Підпунктом 1.2. договору встановлено, що загальна вартість цегли, що продається за цим договором, визначається загальною вартістю накладних.
Згідно підпункту 2.1 договору відповідач сплачує обумовлену договором вартість цегли на розрахунковий рахунок позивача.
Підпунктом 3.1 договору визначено, що в 3-х денний строк з дня подання заявки відповідачем та погодження кількості цегли, позивач передає відповідачу цеглу, зазначену в п. 1.1. договору. При цьому позивач виписує накладну, а відповідач надає довіреність на отримання матеріальних цінностей форми №М-2 та підписує накладну.
Відповідно до підпункту 6.1. договору, даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до передачі цегли та повної її оплати.
На виконання умов договору купівлі-продажу від 01.04.2011 позивачем відповідачу протягом 2011 - 2014 років було поставлено цегли в загальній кількості 740 210 шт. на загальну суму 1  111 046,00 грн, що підтверджується наступними документами: 
- прибутково-видаткова накладна № 24 від 28.04.2011, довіреність серії ЯДД № 17 від 01.04.2011 (а.с.16-17, т.1);
- прибутково-видаткова накладна № 48 від 30.09.2011, довіреність серії ЯДД № 39 від 01.09.2011 (а.с.18-19, т.1); 
- прибутково-видаткова накладна № 69 від 27.12.2011, довіреність серії ЯДД № 52 від 01.12.2011 (а.с.20-21, т.1); 
- прибутково-видаткова накладна № 12 від 15.03.2012, довіреність серії ЯДД № 8 від 01.03.2012 (а.с.23, 68, т.1); 
- прибутково-видаткова накладна № 21 від 23.05.2012, довіреність серії ЯДД № 12 від 07.05.2012 (а.с.67, 69, т.1); 
- прибутково-видаткова накладна № 34 від 27.06.2012, довіреність серії ЯДД № 15 від 01.06.2012 (а.с.22, 24, т.1); 
- накладна №43 від 30.07.2012, довіреність серії ЯДД №19 від 02.07.2012 (а.с.25-26, т.1); 
- накладна №52 від 28.09.2012, довіреність серії ЯДД №36 від 03.09.2012 (а.с.27-28, т.1); 
- накладна №61 від 30.10.2012, довіреність серії ЯДД №39 від 01.10.2012 (а.с.29-30, т.1); 
- накладна №72 від 25.12.2012, довіреність серії ЯДД № 44 від 03.12.2012 (а.с.31-32, т.1); 
- накладна № 17 від 27.03.2013, довіреність серії ЯДД №11 від 11.03.2013 (а.с.33-34, т.1); 
- накладна № 39 від 26.06.2013, довіреність серії ЯДД № 20 від 03.06.2013 (а.с.35-36, т.1);
- накладна № 57 від 29.08.2013, довіреність серії ЯДД № 26 від 01.08.2013 (а.с.37-38, т.1);
- прибутково-видаткова накладна № 52 від 23.09.2013, довіреність серії ЯДД № 33 від 12.09.2013 (а.с.39-40, т.1); 
- накладна № 75 від 30.10.2013, довіреність серії ЯДД № 49 від 01.10.2013 (а.с.41-42, т.1); 
- накладна № 81 від 26.12.2013, довіреність серії ЯДД № 52 від 02.12.2013 (а.с.43-44, т.1); 
- прибутково-видаткова накладна № 9 від 28.03.2014, довіреність серії ЯДД № 13 від 03.03.2014 (а.с.45-46, т.1); 
- накладна № 25 від 30.04.2014, довіреність серії ЯДД № 17 від 01.04.2014 (а.с.47-48, т.1); 
- накладна № 34 від 22.05.2014, довіреність серії ЯДД № 22 від 07.05.2014 (а.с.49-50, т.1); 
- накладна № 48 від 02.06.2014, довіреність серії ЯДД № 24 від 26.05.2014 (а.с.51-52, т.1); 
- накладна № 52 від 12.06.2014, довіреність серії ЯДД № 30 від 02.06.2014 (а.с.53-54, т.1); 
- прибутково-видаткова накладна № 84 від 20.08.2014, довіреність серії ЯДД № 48 від 12.08.2014 (а.с.55-565, т.1); 
- прибутково-видаткова накладна № 93 від 17.09.2014, довіреність серії ЯДД № 50 від 03.09.2014 (а.с.57-58, т.1); 
- прибутково-видаткова накладна № 102 від 25.09.2014, довіреність серії ЯДД № 56 від 22.09.2014 (а.с.59-60, т.1); 
- накладна № 112 від 20.10.2014, довіреність серії ЯДД № 66 від 10.10.2014 (а.с.61-62, т.1); 
- накладна № 114 від 23.10.2014, довіреність серії ЯДД № 69 від 20.10.2014 (а.с.63-64, т.1); 
- накладна № 115 від 24.10.2014, довіреність серії ЯДД № 71 від 23.10.2014 (а.с.65-66, т.1).
Протягом 2012-2014 років відповідач частково оплатив позивачу за поставлену цеглу суму у розмірі 335 000,00 грн, що вбачається з довідки AT “Укрсоцбанк” №1 від 21.12.2018 (а.с.70, т.1). та виписки по банківському рахунку позивача в AT “Укрсоцбанк” за період з 01.01.2012 року по 01.01.2015 року (а.с.71-75, т.1). 
З вказаної виписки вбачається, що відповідач здійснював з позивачем регулярні розрахунки за поставлену цеглу, зокрема, згідно рахунку б/н від 15.03.2012 року – 32 000,00 грн, рахунку б/н від 23.05.2012 року – 30 000,00 грн, рахунку б/н від 27.03.2013 року – 10 000,00 грн, рахунку б/н від 23.09.2013 року – 5 000,00 грн, рахунку б/н від 22.05.2014 року – 7 000,00 грн, рахунку б/н від 02.06.2014 року – 100 000,00 грн, рахунку б/н від 12.06.2014 року – 23 000,00 грн, рахунку б/н від 20.08.2014 року – 24 000,00 грн, рахунку б/н від 17.09.2014 року – 30 000,00 грн, рахунку б/н від 25.09.2014 року – 19 000,00 грн, рахунку б/н від 20.10.2014 року – 10 000,00 грн, рахунку б/н від 23.10.2014 року – 24 000,00 грн, рахунку б/н від 24.10.2014 року – 21 000,00 грн. 
Позивачем 28 грудня 2018 року було направлено відповідачу лист-вимогу про виконання зобов`язання з оплати поставленого товару по договору купівлі-продажу від 01 квітня 2011 року на суму 776 046,00 грн, яку відповідач отримав 02 січня 2019 року. Однак дана вимога відповідачем була залишена без відповіді (а.с.75, т.1).
Ухвалою від 10 травня 2019 року суд призначив у даній справі судову технічну експертизу. Проведення судової технічної експертизи доручив Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6). Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року суд клопотання відповідача про зменшення кількості досліджуваних документів задовольнив, на вирішення судових експертів поставив питання: - чи відповідає дата проставлена на договорі купівлі-продажу від 01 квітня 2011 року, укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю “Чернівецькій молодіжний житловий комплекс” та Приватним підприємством “Рембудсервіс-Кераміка”, довіреностях серія ЯДД № 17 від 01.04.2011 р., № 36 від 03.09.2012 р., № 20 від 03.06.2013 р., № 24 від 26.05.2014 р., а також накладних № 48 від 30.09.2011 р., № 52 від 28.09.2012 р., № 39 від 26.06.2013 р., № 93 від 17.09.2014 р. фактичній даті їх підписання? - якщо ні, то коли були підписані вищевказані документи? (а.с.252-254, т.1).
Так, відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи №16026/16032/19-34/20171 20204/20-34 від 11.08.2020 року: 
-          в договорі купівлі-продажу, датованому 01.04.2011 року встановити час виконання підписів від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не вдається можливим, у зв`язку із відсутністю у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик встановлення часу виконання записів та підписів виконаних чорнилом; встановити час нанесення друкованого тексту, не видається можливим через відсутність у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик встановлення абсолютного часу нанесення друкованих текстів, що виконані з використанням друкуючих пристроїв з лазерним способом друку; встановити час нанесення круглої печатки ПП “Рембудсервіс-кераміка”, не виявилось можливим, у зв`язку із відсутністю зразків для порівняльного дослідження; відтиск печатки від імені TOB “Чернівецький молодіжний житловий комплекс”, нанесений в дату, вказану у досліджуваному документі - 01.04.2011 року;
-          в довіреності №17, датованій 01.04.2011 року; довіреності №36, датованій 03.09.2012 року; довіреності №20, датованій 03.06.2013 року та довіреності №24, датованій 26.05.2014 року встановити час виконання записів та підписів не видається можливим, у зв`язку із відсутністю у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик встановлення часу виконання записів та підписів виконаних чорнилом; встановити час нанесення друкованого тексту, не видається можливим через відсутність у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик встановлення абсолютного часу нанесення друкованих текстів, що виконані з використанням друкуючих пристроїв з лазерним способом друку; відтиск печатки від імені TOB “Чернівецький молодіжний житловий комплекс”, що міститься в довіреності №17, датованій 01.04.2011 року, нанесений в дату, вказану у досліджуваному документі - 01.04.2011 року; відтиск печатки від імені TOB “Чернівецький молодіжний житловий комплекс”, що міститься в довіреності №36, датованій 03.09.2012 року; довіреності №20, датованій 03.06.2013 року та довіреності №24, датованій 26.05.2014 року, нанесений в не в дату, вказану у цих досліджуваних документах, а у березні-липні 2011 року;
-          в накладних №48, датованій 30.09.2011 року; №52, датованій 28.09.2012 року та №39 датованій 26.06.2013 року, не видається можливим, у зв`язку із відсутності зразків (відтиску штампу), для порівняльного дослідження; відсутності у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик встановлення абсолютного часу нанесення друкованих текстів, що виконані з використанням друкуючих пристроїв з лазерним та плоским способом друку; впливом сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів; в накладній №93, датованій 17.09.2014 року встановити час виконання записів та підписів не видається можливим, у зв`язку із відсутністю у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик встановлення часу виконання записів та підписів виконаних чорнилом; відсутності зразків (відтиску штампу), для порівняльного дослідження; відсутності у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик встановлення абсолютного часу нанесення друкованих текстів, що виконані з використанням друкуючого пристрою плоским способом друку (а.с.84-108, т.2).
7.  Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції  керувався при прийнятті постанови, висновки суду.
Відповідно до  ст.269 Господарського процесуального кодексу (далі – ГПК) України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, які наведені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.
Згідно з частиною 2  статті 11 Цивільного кодексу (далі – ЦК) України  підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до  статті 6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні    договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Згідно з приписами  статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до  статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу вимог  статті 599 ЦК України  зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом ст. ст.  525,  526 ЦК України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Згідно із частиною 1  статті 265 Господарського кодексу (далі – ГК)  України  за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч. 1, 2  ст.712 ЦК України).
Відповідно до  статті 655 ЦК України  за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У відповідності до ч. 1  ст. 530 ЦК України,  якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1  ст. 692 ЦК України).
Статтею 525 ЦК  України  унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 ГК України).
01.04.2011 між Приватним підприємством «Рембудсервіс-Кераміка» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» (відповідач) було укладений договір купівлі-продажу (договір), відповідно до підпункту 1.1 якого позивач продає, а відповідач купує цеглу марки М-100 по ціні за 1 шт., яка визначається в накладних згідно діючих на заводі позивача цін на час продажу. Загальна орієнтовна кількість цегли, що продається за цим договором - 1 млн.шт.
На виконання умов договору купівлі продажу від 01.04.2011 позивачем протягом 2011 - 2014 років було поставлено відповідачу цегли в загальній кількості 740210 шт. на загальну суму 1  111 046,00 грн, що підтверджується наступними документами: прибутково-видаткова накладна № 24 від 28.04.2011, довіреність серії ЯДД № 17 від 01.04.2011, прибутково-видаткова накладна № 48 від 30.09.2011, довіреність серії ЯДД № 39 від 01.09.2011, прибутково-видаткова накладна № 69 від 27.12.2011, довіреність серії ЯДД № 52 від 01.12.2011, прибутково-видаткова накладна № 12 від 15.03.2012, довіреність серії ЯДД № 8 від 01.03.2012, прибутково-видаткова накладна № 21 від 23.05.2012, довіреність серії ЯДД № 12 від 07.05.2012, прибутково-видаткова накладна № 34 від 27.06.2012, довіреність серії ЯДД № 15 від 01.06.2012, накладна № 43 від 30.07.2012, довіреність серії ЯДД № 19 від 02.07.2012, накладна № 52 від 28.09.2012, довіреність серії ЯДД № 36 від 03.09.2012, накладна № 61 від 30.10.2012, довіреність серії ЯДД № 39 від 01.10.2012, накладна № 72 від 25.12.2012, довіреність серії ЯДД № 44 від 03.12.2012, накладна № 17 від 27.03.2013, довіреність серії ЯДД  від 11.03.2013, накладна № 39 від 26.06.2013, довіреність серії ЯДД № 20 від 03.06.2013, накладна № 57 від 29.08.2013, довіреність серії ЯДД № 26 від 01.08.2013, прибутково-видаткова накладна № 52 від 23.09.2013, довіреність серії ЯДД № 33 від 12.09.2013, накладна № 75 від 30.10.2013, довіреність серії ЯДД № 49 від 01.10.2013, накладна № 81 від 26.12.2013, довіреність серії ЯДД № 52 від 02.12.2013, прибутково-видаткова накладна № 9 від 28.03.2014, довіреність серії ЯДД № 13 від 03.03.2014, накладна № 25 від 30.04.2014, довіреність серії ЯДД № 17 від 01.04.2014, накладна № 34 від 22.05.2014, довіреність серії ЯДД № 22 від 07.05.2014, накладна № 48 від 02.06.2014, довіреність серії ЯДД № 24 від 26.05.2014, накладна № 52 від 12.06.2014, довіреність серії ЯДД № 30 від 02.06.2014, прибутково-видаткова накладна № 84 від 20.08.2014, довіреність серії ЯДД № 48 від 12.08.2014, прибутково-видаткова накладна № 93 від 17.09.2014, довіреність серії ЯДД № 50 від 03.09.2014, прибутково-видаткова накладна № 102 від 25.09.2014, довіреність серії ЯДД № 56 від 22.09.2014, накладна № 112 від 20.10.2014, довіреність серії ЯДД № 66 від 10.10.2014, накладна № 114 від 23.10.2014, довіреність серії ЯДД № 69 від 20.10.2014, накладна № 115 від 24.10.2014, довіреність серії ЯДД № 71 від 23.10.2014. За своєю правовою природою зазначений вище договір є договором поставки. 
Відповідно до довідки AT “Укрсоцбанк” №1 від 21.12.2018 та виписки по банківському рахунку позивача в AT “Укрсоцбанк” за період з 01.01.2012 по 01.01.2015, відповідач протягом 2012-2014 років частково оплатив позивачу за поставлену цеглу суму у розмірі 335000,00 грн. 
З виписки по банківському рахунку позивача в AT “Укрсоцбанк” за період з 01.01.2012 по 01.01.2015 вбачається, що відповідач здійснював з позивачем регулярні розрахунки за поставлену цеглу, зокрема, згідно рахунку б/н від 15.03.2012 – 32000,00 грн, рахунку б/н від 23.05.2012 – 30000,00 грн, рахунку б/н від 27.03.2013 – 10000,00 грн, рахунку б/н від 23.09.2013 – 5000,00 грн, рахунку б/н від 22.05.2014 – 7000,00 грн, рахунку б/н від 02.06.2014 – 100000,00 грн, рахунку б/н від 12.06.2014 – 23000,00 грн, рахунку б/н від 20.08.2014 – 24000,00 грн, рахунку б/н від 17.09.2014 – 30000,00 грн, рахунку б/н від 25.09.2014 – 19000,00 грн, рахунку б/н від 20.10.2014 – 10000,00 грн, рахунку б/н від 23.10.2014 – 24000,00 грн, рахунку б/н від 24.10.2014 – 21000,00 грн. 
Слід зазначити, що вказані в призначенні платежу дати рахунків та суми сплати співпадають з датами та сумами відповідних накладних, на які посилається позивач.
Сторони передбачили в договорі застосування довіреностей на відпуск матеріальних цінностей. Матеріали справи не містять доказів повернення не отовареної довіреності матеріально-відповідальною особою відповідача. 
Так відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 №99 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.06.1996 за №293/1318) (далі – Інструкція), яка була чинна на момент спірних правовідносин, бланки довіреностей (додаток 1) видаються після їх реєстрації у Журналі реєстрації довіреностей (додаток 2), який має бути пронумерований, прошнурований та скріплений печаткою і підписами керівника і головного бухгалтера підприємства. Нумерація виданих протягом року довіреностей є наскрізною.
Згідно з пунктами 4, 5 Інструкції Довіреність на одержання цінностей видається тільки особам, що працюють на даному підприємстві. Довіреність особам, що не працюють на даному підприємстві, може бути видана з дозволу керівника підприємства, якщо підприємство, де працює дана особа, видало їй довіреність на одержання тих самих цінностей і такої ж кількості з цього підприємства. Довіреність підписується керівником та головним бухгалтером підприємства або їх заступниками та особами, які на те уповноважені керівником підприємства. У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться централізованою бухгалтерією, довіреність на одержання цінностей підписується керівником підприємства та головним бухгалтером централізованої бухгалтерії або їх заступниками та особами, ними на те уповноваженими. Керівником підприємства затверджується перелік посад, зайняття яких надає відповідним працівникам право підписувати довіреність на одержання цінностей, та призначається особа, що здійснює виписування та реєстрацію виданих, повернутих та використаних довіреностей.
Відповідно до пункту 6 Інструкції Довіреність на одержання цінностей від постачальника за нарядом, рахунком, договором, замовленням, угодою або іншим документом, що їх замінює, видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей. При виписуванні довіреності перелік цінностей, які належить отримати по ній (графа "Найменування цінностей" у бланку довіреності), наводиться обов`язково із зазначенням назви і кількості цінностей для одержання, незалежно від того, чи є такі відомості у документах на відпуск (наряді, рахунку, договорі, замовленні, угоді тощо) цінностей. Незаповнені рядки довіреності прокреслюються.
Згідно з пунктом 10 Інструкції Особа, якій видана довіреність, зобов`язана не пізніше наступного дня після кожного випадку доставки на підприємство одержаних за довіреністю цінностей, незалежно від того, одержані цінності за довіреністю повністю або частково, подати працівнику підприємства, який здійснює виписування та реєстрацію довіреностей, документ про одержання нею цінностей та їх здачу на склад (комору) або матеріально відповідальній особі. Невикористані довіреності повинні бути повернуті працівнику підприємства, який здійснює виписування і реєстрацію довіреностей, не пізніше наступного дня після закінчення строку дії довіреності. Про використання довіреності або повернення невикористаної довіреності у журналі реєстрації довіреностей робиться відмітка про номери документів (накладних, актів тощо) на одержані цінності або про дату повернення довіреності. Повернуті невикористані довіреності гасяться надписом "невикористана" і зберігаються протягом строку, встановленого для зберігання первинних документів.
Разом з тим, відповідачем  не здійснено розрахунки в повному обсязі за поставлений позивачем товар, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 776046,00 грн.
Позивачем 28.12.2018 було направлено відповідачу лист-вимогу про виконання зобов`язання з оплати поставленого товару по договору купівлі-продажу від 01.04.2011 на суму 776046,00 грн, яку відповідач отримав 02.01.2019. Однак дана вимога відповідачем була залишена без відповіді.
Отже, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 776 046,00 грн за поставлений та неоплачений товар, що вірно встановлено судом першої інстанції і такий висновок суду відповідає обставинам справи.
Щодо посилання апелянта на те, що даний договір укладено заднім числом між тестем ОСОБА_2 та зятем ОСОБА_1 , з метою завдання матеріальної шкоди ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс», оскільки засновниками змінено директора, а ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» розірвано договір з підрядною організацією ТОВ «Рембудсервіс-інвест», де директором є ОСОБА_1 , який  є і директором ПП «Рембудсервіс-Кераміка», то слід зазначити наступне.
Відповідно до висновку експертів №16026/16032/19-34/20171 20204/20-34 від 11.08.2020 за результатами проведення судово-технічної експертизи не встановлено, що договір купівлі-продажу, датований 01.04.2011, а також досліджені накладні та довіреності, укладалися не датами вказаними в них.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що тягар доказування певних обставин покладається на сторону, яка на них посилається на підтвердження своїх вимог і заперечень, слід зазначити, що відповідач не довів свої твердження, що документи, на яких засновано позовні вимоги, є підробленими або виконані заднім числом.
Крім того, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що колишнім директором ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» ОСОБА_2 та директором ТОВ «Рембудсервіс-Кераміка» ОСОБА_1 вчинялись якісь неправомірні дії щодо підроблення договору купівлі-продажу від 01.04.2011, досліджених накладних та довіреностей.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч.2 ст. 215 ЦК України).
З огляду на встановлені обставини справи судами, є безпідставними твердження апелянта про нікчемність договору, оскільки відповідно до наведених норм права сторони погодили всі ті умови, які вони вважали необхідними погодити для даного виду договору. Зокрема, відповідно до підпункту 1.1 договору позивач продає, а відповідач купує цеглу марки М-100 по ціні за 1 шт., яка визначається в накладних згідно діючих на заводі позивача цін на час продажу. Загальна орієнтовна кількість цегли, що продається за цим договором - 1 млн.шт.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Сторони домовились застосовувати ціну однієї цегли, яка діяла на момент відпуску її позивачем, що не суперечить нормам права.
Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, відповідач вказаних обставин належними та допустимим доказами не спростував.
З урахуванням наведених  норм права та матеріалів справи колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений та неоплачений товар в сумі 776 046,00 грн.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних, то колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до  ст. 610 ЦК України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1  ст. 612 ЦК України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі  ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.
Відповідно до ч. 2  ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи, що матеріалами    справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем  саме грошового зобов`язання,  позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 3 % річних.
Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок суми заявлених позивачем 3%  річних за період прострочення оплати з 10.01.2019 по 20.02.2019, колегія суддів зазначає, що останні складають 2615,00 грн. 
Щодо посилання апелянта на те, що позовну заяву подано після спливу позовної давності, то колегія суддів зазначає наступне.
  Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК  України). Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.
Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) аспекти.
Частиною 5  статті 261 ЦК України  визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
  Згідно зі  статтею 251 ЦК України  строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Частинами 1, 2  статті 530 ЦК України  передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Частиною 1  статті 631 ЦК України  визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Як вбачається з підпункту 2.1 укладеного між сторонами договору купівлі-продажу від 01.04.2011 відповідач сплачує обумовлену договором вартість цегли на розрахунковий рахунок позивача. Відтак, строк виконання зобов`язання щодо оплати вартості цегли за вищевказаним договором не визначений. 
Отже, перебіг позовної давності зобов`язання щодо оплати вартості цегли за вищевказаним договором починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
Позивачем 28 грудня 2018 року було направлено відповідачу лист-вимогу про виконання зобов`язання з оплати поставленого товару по договору купівлі-продажу від 01 квітня 2011 року на суму 776 046,00 грн, яку відповідач отримав 02 січня 2019 року.
Так, оскільки вимогу про сплату заборгованості відповідач отримав 02 січня 2019 року, а строк оплати становить 7 днів, то перебіг позовної давності зобов`язання з оплати поставленого товару по договору купівлі-продажу від 01 квітня 2011 року на суму 776046,00 грн починається  з 10 січня 2019 року.
Позивач звернувся до суду з даним позовом про захист порушеного права 05 березня 2019 року, а отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги заявлені в межах позовної давності.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Руїс Торіха проти Іспанії").
Відповідно до частин 1, 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до  ст. 236 ГПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до  статті 276 ГПК  України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про залишення без змін рішення Господарського суду Чернівецької області від 09.11.2020 у справі №926/544/19, апеляційної скарги – без задоволення.
8. Судові витрати.
У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі  ст. 129 ГПК України   покладає на апелянта витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 17 520  грн.

Керуючись ст.ст.129, 252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернівецької області від 09.11.2020 у цій  справі без змін.
2. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави  2  Розділу  IV ГПК України.
4. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено  25.02.2021.
Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий-суддя                                                                                О.П. Дубник

Судді                                                                                                    В.М.Гриців 

                                                                                                    О.В.Зварич