УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/327/14-ц Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І. 
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів          Трояновської Г.С., Галацевич О.М.,
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м. Житомирі цивільну справу № 286/327/14-ц за заявою ОСОБА_1 про зміну способу виконання судового рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 01 лютого 2021 року, постановлену під головуванням судді Вачко В.І. в м. Овручі, 

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зміну способу виконання рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 05.06.2014 року по цивільній справі № 286/327/14-ц за його позовом до ОСОБА_2 в частині повернення майна та стягнення вартості неповернутого майна на суму 6900 грн. В обґрунтування поданої заяви зазначає, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 05.06.2014 року зобов`язано ОСОБА_2 повернути йому електродвигун потужністю 5 квт. з деревообробного станка вартістю 3000 грн, три ступиці від воза у зборі вартістю 300 грн, поршневу з комбайна класу «Колумбія» вартістю 3600 грн та стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 2000 грн.
Вказує, що 12.11.2014 року відкрито виконавче провадження ВП № 47099362 відповідно до виконавчого листа від 29.07.2014 року. Проте, 21.03.2016 року відділом ДВС Овруцького РУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження без виконання рішення. Зазначає, що 02.05.2016 року старшим слідчим СВ Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНА в Житомирській області Богуша О.С. закрито кримінальне провадження за поданням Державної виконавчої служби Овруцького РУЮ про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності у зв`язку з невиконанням рішення суду, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Вказує, що 01.06.2017 року звертався до Овруцького районного суду зі скаргою на постанову старшого слідчого СВ Овруцького ВП Коростенського ГУНП в Житомирській області про незаконне закриття кримінального провадження від 25.06.2016 року. Проте, ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 12.06.2017 року йому відмовлено у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 25.05.2016 року. Вважає, що зазначені вище обставини істотно ускладнюють виконання рішення та роблять його неможливим.
Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 01 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 01.02.2021 року як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та направленням вказаної цивільної справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що судом порушено норми процесуального права, не надавши належної правової оцінки поданій заяві. Вказує, що 20.09.2018 року державним виконавцем Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Прачуком А.М. було складено акт про неможливість виконати виконавчий лист у зв`язку з відсутністю витребуваного майна у відповідача. Зазначає, що про вказаний акт дізнався лише в 2021 році, а тому вважає даний акт іншою підставою для вирішення заяви про зміну способу виконання судового рішення. 
Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Повертаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявник зловживає процесуальними правами, оскільки повторно звернувся до суду із заявою про зміну способу виконання судового рішення з тих самих підстав, що були викладені в заяві від 29.03.2018 та в якій судом вже було відмовлено, ухвалою від 11.04.2018 року.
Проте, такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам та не ґрунтується на законі, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 55 Конституції України  права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та встатті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Наведені положення свідчать про те, що основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Згідно з ч.1 ст.435 ЦПК України   за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», а наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
За ч.3 ст.435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 05.06.2014 року зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 електродвигун потужністю 5 квт з деревообробного станка вартістю 3000 грн, три ступиці від воза у зборі вартістю 300 грн, поршневу з комбайну класу «Колумбія» вартістю 3600 грн та стягнуто моральну шкоду в сумі 2000 грн. 
Рішення набрало законної сили 23.06.2014 року, а 29.07.2014 року ОСОБА_3 було видано виконавчий лист, який він пред`явив до виконання.
21 березня 2016 року державним виконавцем Овруцького районного ВДВС ГТУЮ в Житомирській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження».
29 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив змінити спосіб виконання рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 05.06.2014 року в частині витребування майна - на стягнення вартості неповернутого майна на суму 6900 грн., оскільки судове рішення тривалий час не виконується.
Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 11.04.2018 відмовлено ОСОБА_1  у задоволенні заяви про зміну способу виконання судового рішення по справі № 286/327/14-ц за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про витребування майна. 
25 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зміну способу виконання рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 05.06.2014 з тих підстав, що майно, яке боржник – ОСОБА_2 зобов`язаний повернути стягувачу за виконавчим документом за місцем його проживання не виявлено, що підтверджується актом державного виконавця від 20.09.2018 року.
Так, з акту заступника начальника Овруцького РВДВС від 20.09.2018 вбачається, що при виїзді за місцем проживання ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_1 майно, яке боржник – ОСОБА_2 зобов`язаний повернути стягувачу згідно виконавчого листа №286/327/14-ц не виявлено. 
За нормою ч.2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:1)подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом ,за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.
Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах регламентуються розділом V1 ЦПК України, в якому відсутні обмеження щодо кількості звернень із заявою процесуального характеру на стадії виконання рішення суду. 
       Таким чином, подання ОСОБА_1 , в черговий раз заяви про зміну способу виконання судового рішення з інших підстав та майже через три роки після подання заяви про зміну способу виконання судового рішення в березні 2018 року, не свідчить про зловживання заявником процесуальними правами, як помилково вважав суд першої інстанції.
Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Зазначене свідчить про те, що суд не врахував положення ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини щодо того, що кожна людина при визначенні її громадських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих ним доказів.
Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції- скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання у справі, відповідно до вимог ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 01 лютого 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді