ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 814/789/18
адміністративне провадження № К/9901/7370/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 814/789/18
за позовом фізичної особи-підприємця     ОСОБА_1 до начальника відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Єпіфанової Надії Іванівни, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області  про скасування постанови та визнання неправомірними дій, провадження по якій відкрито        
за касаційною скаргою    фізичної особи-підприємця     ОСОБА_1 
на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року 
(прийняту у складі головуючого судді Лісовської Н.В.)
та постанову    П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2019 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Єщенка О.В., суддів: Димерлія О.О., Кравченка К.В.),
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Фізична особа-підприємець     ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до    Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, начальника відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Єпіфанової Надії Іванівни, в якому просив (з урахуванням уточнених позовних вимог):
- скасувати постанову від 01.12.2017 року №74/1014-7549-17 про накладення штрафу у розмірі 52 860 грн.;
- скасувати припис від 17.11.2017 року №85 про усунення порушень вимог містобудівного законодавства;  
-визнати, що перевірку об`єкту будівництва «Реконструкція адміністративно-службової будівлі автостоянки з добудовою їдальні по вул. 60 років СРСР 7/5 в м. Очакові Миколаївської області (І та ІІ черги)» від 07.11.2016 року ніхто не проводив, а документи (акт перевірки від б/н від 07.11.2016 року, припис від 07.11.2016 року №166 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, протокол від 07.11.2016 року про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, постанову від 21.11.2016 року №125/1014-8203-16 про накладення штрафу) є такими, що не оформлені згідно чинного законодавства, тобто не носять юридичних підстав для виконання.
2.   Позовні вимоги обґрунтовано тим, що повідомлень про проведення перевірки позивач не отримував і не був присутній на об`єкті будівництва під час її проведення. Зазначені обставини спростовують доводи контролюючого органу про не допуск позивачем посадових осіб до перевірки та наявність в його діях складу правопорушення. Разом з цим, позивач не був повідомлений і про складення, визначених законодавством, документів за наслідками перевірки, тому не мав можливості надати свої пояснення та відповідні докази. Зазначені обставини свідчать про те, що висновки контролюючого органу про порушення вимог містобудівного законодавства є необґрунтованими, а рішення суб`єкта владних повноважень підлягають скасуванню.
Короткий зміст рішення суду І інстанції
3.    03 липня 2018 року Миколаївський окружний адміністративний суд вирішив:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
4.    Відмовляючи в    задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час перевірки та накладення стягнення відповідач діяв правомірно, обґрунтовано, у спосіб та у межах компетенції, відповідно до норм чинного на момент виникнення спірних відносин законодавства, у зв`язку із чим підстави для задоволення позову відсутні.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5.    31 січня  2019 року П`ятий апеляційний адміністративний суд вирішив:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 3 липня 2018 року - залишити без змін.
6.   Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що суд першої інстанції правильно і в повному обсязі встановив обставини справи, прийняв обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. 15 березня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
У касаційній скарзі скаржник просить рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2019 року у справі № 814/789/18 скасувати.        
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню.
У касаційній скарзі, позивач посилається на допущення контролюючим органом порушень при оформленні результатів державного архітектурно-будівельного контролю, які на думку скаржника нівелюють результати проведеної ним позапланової перевірки, являються незаконними, а отже припис № 85 б/н від 17 листопада 2017 року та постанова № 74/1014-7549-17 від 01.12.2017 року, прийнятті на підставі такої перевірки, підлягають скасуванню.
8. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 березня 2019 року, сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Гімон М.М., суддів Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.         
9.Ухвалою Верховного суду від 15 квітня 2019 року було відкрито касаційне адміністративне провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
10. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду від 27 червня 2019 року, було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, внаслідок якого для розгляду касаційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., Стеценко С.Г., Тацій Л.В.
11. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 січня 2021 року прийнято до провадження касаційну скаргу  фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2019 року у справі № 814/789/18.             
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
12. Як було встановлено судами попередніх інстанцій, 07.11.2016 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області проведено позапланову перевірку з питань дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ФОП ОСОБА_1 на об`єкті будівництва «Реконструкція адміністративно-службової будівлі автостоянки з добудовою їдальні по вул. 60 років СРСР 7/5 в м. Очакові Миколаївської області (І та ІІ черги)», за результатом якої складено відповідний акт.
Зазначеною перевіркою встановлено, що під час попередньої позапланової перевірки в серпні 2016 року на об`єкті велися будівельні роботи на двоповерховому дерев`яному корпусі невстановленого призначення, не заявленого в декларації від 04.09.2013 року №МК083132470315. У зв`язку із чим позивачу виданий припис від 10.08.2016 року №105    із вимогою в термін до 10.09.2016 року надати затверджену проектну документацію на об`єкт. Не виконання вимог припису і не забезпечення проведення перевірки стало підставою для складання у відношенні позивача протоколу від 07.11.2016 року про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, припису від 07.11.2016 року №166 та постанови від 21.11.2016 року №125/10-14-8203-16 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності у розмірі 14 500 грн.
Не погодившись із вказаними діями контролюючого органу та накладенням штрафу, позивач оскаржив їх в судовому порядку.
Так, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року по справі №814/2416/16, відмовлено ФОП ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання незаконною та скасування позапланової перевірки об`єкта будівництва «Реконструкція адміністративно-службової будівлі автостоянки з добудовою їдальні по АДРЕСА_1 » в період з 15 по 21 березня 2016 року, скасування акту з питань дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 07.11.2016 року, скасування припису від 07.11.2016 року №166, скасування постанови від 21.11.2016 року №125/1014-8203-16.
Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2018 року у відкритті провадження за касаційними скаргами по вказаній справі відмовлено.
19.10.2017 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області надіслано позивачу повідомлення про проведення перевірки на об`єкті будівництва в період з 06.11.2017 року по 17.11.2017 року. Також у повідомленні вказано про обов`язкову участь позивача чи уповноваженого представника при здійсненні заходів державного архітектурно-будівельного контролю.
Вказаний лист одержаний позивачем 28.10.2017 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.
23.10.2017 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області видано наказ №180 про проведення позапланової перевірки на об`єкті «Реконструкція адміністративно-службової будівлі автостоянки з добудовою їдальні по АДРЕСА_1 (І-ша та ІІ-га черги)» та направлення для проведення позапланового заходу №660.
Підставою для видання вказаних наказу та направлення стала необхідність перевірки контролюючим органом виконання позивачем припису від 07.11.2016 року №166.
17.11.2017 року посадовою особою контролюючого органу здійснено вихід за адресою об`єкта будівництва.
У зв`язку із не прибуттям позивача на перевірку та не забезпеченням контролюючого органу необхідними документами, головним інспектором складено акт від 17.11.2017 року про недопущення ФОП ОСОБА_1 посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкт «Реконструкція адміністративно-службової будівлі автостоянки з добудовою їдальні (І-ша та ІІ-га черги)» за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, головним інспектором складено протокол від 17.11.2017 року про правопорушення ФОП ОСОБА_1 у сфері містобудівної діяльності, передбачене п. 2 ч. 6 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності». Розгляд справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності призначено на 01.12.2017 року на 09:00 годину.
Разом з цим, 17.11.2017 року головним інспектором винесено припис із вимогою до позивача усунути в термін до 01.12.2017 року порушення містобудівного законодавства шляхом допущення посадових осіб Управління на об`єкт будівництва та надати документи, необхідні для проведення позапланової перевірки.
Вказані протокол і припис направлені на адресу позивача 17.11.2017 року засобами поштового зв`язку, про що свідчать квитанція про надсилання рекомендованого листа та відомості електронного відстеження поштового відправлення.
Розглянувши наведені матеріали перевірки, Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області винесено постанову від 01.12.2017 року №74/1014-7549-17, якою ФОП ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 6 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», та накладено штраф у сумі 52 860 грн.
Не погоджуючись із вказаними діями органу контролю, посилаючись на безпідставність і необґрунтованість штрафу, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
ІІІ.    ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
13.Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі    статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.    
Стаття 19 Конституції України   передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені        Конституцією        та законами України.
Відповідно до  Указу Президента України від 08.04.2011 № 439/2011 «Про затвердження Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України»    (далі - Положення), Державна архітектурно-будівельна інспекція України є правонаступником прав та обов`язків Державної архітектурно-будівельної інспекції - урядового органу, що діяв у системі Міністерства регіонального розвитку та будівництва України. Державна архітектурно-будівельна інспекція є центральним органом виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства. Державна архітектурно-будівельна інспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за виконанням приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів та правил, у сфері житлово-комунального господарства; проводить перевірки відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт, будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що застосовуються у будівництві, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, технічним умовам, затвердженим проектним вимогам, рішенням; розглядає справи про правопорушення у сферах містобудівної діяльності, житлово-комунального господарства з прийняттям відповідних рішень.
Відповідач - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради, відповідно до Положення про Інспекцію є підконтрольною Державній архітектурно-будівельна інспекції (пункт 1 Положення).
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлюються    Законом України від 17 лютого 2011 року №        3038-VІ «Про регулювання містобудівної діяльності»    (далі - Закон №        3038-VІ), який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Частиною першою        статті 6 Закону № 3038-VІ        управління        у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 2 частини третьої    статті 6 Закону № 3038-VІ    до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.
Статтею 41 Закону №3038-VІ    встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону.
Частиною 3 цієї статті визначено, що орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до    закону    справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
Частиною четвертою цієї ж статті передбачені права посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки, зокрема безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню та складання протоколів про вчинення правопорушень, актів перевірок та накладання штрафів відповідно до закону.
Стаття 7 Закону України № 3038-VІ    визначає зміст управління у сфері містобудівної діяльності, державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.
Кабінетом Міністрів України  затверджено Порядок № 553, який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Абзацом 2 пункту 1 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль відповідно до повноважень, визначених   статтею 7 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", здійснюється такими органами державного архітектурно-будівельного контролю: виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад; структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських держадміністрацій; Держархбудінспекцією.
Пунктом 11 Порядку № 553 також визначено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право: безперешкодного доступу на місце будівництва об`єкта та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню; складати протоколи про вчинення правопорушень та акти перевірок, і накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом; тощо.
За приписами пункту 7 Порядку № 553 позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є: подання суб`єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об`єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; перевірка виконання суб`єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю; вимога Держархбудінспекції про проведення перевірки; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог містобудівного законодавства; вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.
Як встановили суди попередніх інстанцій, підставою для оформлення відповідачем направлення на проведення позапланової перевірки позивача стала необхідність перевірки виконання ним вимог припису від 07.11.2016 року №166, правомірність якого встановлена в судовому порядку.
Отже, направлення на проведення позапланової перевірки складено відповідно до вимог чинного законодавства та на законних підставах, а саме відповідно до пункту 7 Порядку № 553.
Про проведення перевірки позивач повідомлений відповідним листом Управління, а отже був обізнаний про позаплановий захід і відповідно до п. 14 Порядку від 23.05.2011 року №553 зобов`язаний був забезпечити орган контролю необхідними матеріалами для його проведення, проте цього не зробив.
Дані обставини свідчать про обґрунтованість висновків контролюючого органу про вчинення позивачем    правопорушення, відповідальність за яке передбачено п. 2 ч. 6 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 року №208/94-ВР, та правомірність штрафу, застосованого згідно оскаржуваної постанови.
При цьому зі змісту касаційної скарги вбачається, що позивач не заперечує того, що свідомо не допустив відповідача до проведення позапланової перевірки, оскільки вважає її неправомірною та такою, що не створює для нього відповідних юридичних наслідків з огляду на відсутність під час її здійснення суб`єкту містобудування.
Згідно з усталеною правовою позицією, неодноразово висловленою як Верховним Судом України у постанові від 27.01.2015 у справі №21-425а14, так і у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №821/1157/16, від 05.02.2019 у справі №2а-10138/12/2670, від 04.02.2019 у справі №807/242/14,        лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, може бути підставою для визнання правомірними дій контролюючого органу щодо їх проведення. У свою чергу порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
При цьому, посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю, здійснюють, зокрема, позапланові перевірки суб`єктів містобудування на предмет дотримання ними під час здійснення будівництва вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та інших нормативних актів, що регулюють даний вид діяльності та під час здійснення такого контролю мають право на, зокрема безперешкодний доступ на місце будівництва об`єкта та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню.
Вказаному праву контролюючого органу кореспондує право суб`єкта містобудування бути присутнім під час здійснення перевірки, або забезпечити присутність своїх представників, в разі дотримання посадовими особами порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю. В такому разі допуск до проведення перевірки є обов`язком такого суб`єкта містобудування.
Понад те, у разі недопущення посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва під час здійснення ними державного архітектурно-будівельного контролю передбачена відповідальність за    статтею 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Даний правовий висновок було висловлено Верховним судом 03 грудня 2020 року у справі 520/9952/18.
З огляду на вищенаведене, щодо тверджень позивача з приводу недотримання відповідачем під час здійснення позапланових перевірок умов присутності суб`єкта містобудування, то в даному випадку колегія суддів зазначає, що відповідач неодноразово інформував позивача про необхідність надати доступ до об`єкту будівництва для проведення перевірки, надсилав позивачу відповідні приписи, акти перевірок, протоколи, проте позивач ігнорував дані звернення відповідача, натомість вирішив оскаржити дії відповідача в судовому порядку з підстав їх неправомірності, що свідчить про обізнаність позивача про дану ситуацію та можливі наслідки ігнорування її врегулювання в позасудовому порядку.
Колегія суддів зазначає, що присутність позивача під час проведення позапланової перевірки є його правом, а не обов`язком.
Натомість управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області виконує делеговані державною функції з контролю архітектурно-будівної діяльності суб`єктів будівництва і приписи позивачу з вимогами надати необхідну документацію з приводу виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва «Реконструкція адміністративно-службової будівлі автостоянки з добудовою їдальні по вул. 60 років СРСР 7/5 в м. Очакові Миколаївської області», спрямовані саме на виконання цих функцій, оскільки мають на меті встановити чи спростувати факт здійснення позивачем протиправної діяльності в сфері будівництва, проте позивач своєю бездіяльністю вчиняє державі в особі даного органу своєрідні перепони у виконанні відповідних завдань з контролю дотримання вимог будівельних норм, правил, стандартів. 
Згідно підпункту 1 пункту 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553    (далі - Порядок № 533), посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право безперешкодного доступу на місце будівництва об`єкта та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню.
Суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов`язаний: допускати посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки за умови дотримання порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; подавати документи, пояснення, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.
Враховуючи те, що відповідач має право проводити позапланові перевірки,        позивач відповідно до пункту 2 частини шостої    статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності»        має нести відповідальність за недопущення посадових осіб відповідача до проведення перевірки, що свідчить про обґрунтованість висновків  контролюючого органу та правомірність накладення на позивача штрафу, застосованого згідно оскаржуваної постанови.
Також скаржник в касаційній скарзі наводить різноманітні норми законодавства у якості обґрунтування порушення процедури проведення позапланових перевірок органами містобудівельного контролю, проте не наводить конкретних фактів такого порушення та зводить зміст своєї скарги саме до фактичної відсутності представника суб`єкта містобудування під час проведення перевірки позивача на предмет дотримання позивачем вимог містобудівного законодавства, що у свою чергу на думку скаржника нівелює для нього будь які правові наслідки здійснення такої перевірки.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що норми законодавства у містобудівній сфері не ставлять у беззаперечну залежність виявлення певного правопорушення від вірності його оформлення, оскільки в певних випадках у складанні протоколів можуть бути виявлені деякі недоліки вчинені з боку органів архітектурно-будівельного контролю, проте дані недоліки мають в кожному окремому випадку досліджуватися судом у взаємозв`язку із встановленим правопорушенням з метою виявлення та встановлення фактичних обставин справи та надання їм відповідної правової оцінки в межах розгляду адміністративного спору.
В даному випадку проаналізувавши встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи на предмет їх відповідності вимогам містобудівного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правопорушень зі сторони контролюючого органу, які могли б підставити під сумнів результати перевірки та як наслідок їх скасувати.  
У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи, наведені позивачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.
14.     Відповідно до частини третьої    статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України    (надалі також    КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до    закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до    КАС України, внесені    Законом 
України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим    Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим    Законом, а саме за правилами    КАС України    в редакції зі змінами, внесеними    Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.        
15.   Згідно    статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України    суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
16.   З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
17.   З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями    341,    343,    349,    350,    356,    359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.     Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року та постанову    П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2019 року у справі № 814/789/18- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                Т. Г. Стрелець                                        
Судді                                                                                           С. Г. Стеценко
                                                                                           Л. В. Тацій