УХВАЛА
 
25 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 127/8498/20
провадження № 61-414 ск 21 
 
Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2020 року та на постанову Вінницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року в справі                        за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,
 
ВСТАНОВИВ :
 
06 січня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення, в якій просить їх скасувати на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України та вказує на необхідність відступити від правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 910/4518/16, Об`єднаної палати Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 522/12736/15, Верховного Суду від 11 червня 2020 року в справі № 752/25588/17, оскільки такі висновки не підлягають застосуванню у цій справі.
 
Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.
 
У частині другій статті 389 ЦПК України передбачено підстави касаційного оскарження.
                                                                                                                       
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Тлумачення вказаної норми ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі має бути мотивовано необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду (частина третя статті 403 ЦПК України).
 
Аналіз касаційної скарги свідчить, що у ній відсутнє вмотивоване обґрунтування необхідності відступлення від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 910/4518/16, Об`єднаної палати Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 522/12736/15, Верховного Суду від 11 червня 2020 року в справі № 752/25588/17. 
 
Сама по собі вказівка на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах без зазначення підстави для передачі указаної справи  на розгляд Великої Палати (об`єднаної палати) для відступлення від вказаних висновків, не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження та не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України). Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).
 
Керуючись статтями 185, 392, 393, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2020 року та на постанову Вінницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року повернути особі, яка її подала.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                    Н. О. Антоненко