ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" березня 2021 р.           Справа№ 911/3721/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Хрипуна О.О.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Агрикової  О.В. 

при секретарі судового засідання Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури
на ухвалу Господарського суду Київської області від 29.12.2020
у справі № 911/3721/20 (суддя Карпечкін Т.П.)
за позовом Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Козинської селищної ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Резорт Інвест Девелопмент"
про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки та зобов`язання повернути земельні ділянки

за участю представників:
від прокуратури: Козачук В.Б.;
від позивача: не з`явились;
від відповідача: не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Київської обласної прокуратури звернулося до Господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Козинської селищної ради з позовом до ТОВ "Резорт Інвест Девелопмент" про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки та зобов`язання відповідача повернути земельні ділянки.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.12.2020 позовну заяву заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Козинської селищної ради до ТОВ "Резорт Інвест Девелопмент" про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки та зобов`язання повернути земельні ділянки на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України повернуто заявнику без розгляду.
Пославшись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, місцевий господарський суд дійшов висновку, що прокурором не підтверджено наявності підстав для представництва позивача у даній справі на даний час, оскільки прокурором не надано доказів попереднього, до звернення до суду, повідомлення позивача про намір звернутися до суду з даним позовом, а відтак, не надано позивачу розумного строку для самостійного звернення до суду з даним. 
Не погодившись з ухвалою, заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 29.12.2020 у справі № 911/3721/20 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За твердженням скаржника, суд безпідставно послався на висновок Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 щодо необхідності надання позивачу розумного строку для звернення до суду з відповідним позовом, не врахувавши, що про допущене порушення вимог законодавства при відведенні у власність спірних земельних ділянок Козинська селищна рада довідалась ще 16.06.2020 внаслідок прийняття Верховним Судом постанови у справі № 372/772/16.
Окрім того, Київською обласною прокуратурою, попередньо до звернення до суду та на виконання вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" на адресу Козинської селищної ради 13.11.2020 направлено повідомлення про встановлені порушення вимог законодавства та пред`явлення прокуратурою відповідного позову. 
Позов подано 24.12.2020, тобто через 41 день після направлення відповідного повідомлення на адресу Козинської селищної ради.
Скаржник також зауважив, що з урахуванням правової позиції Велика Палата Верховного Суду, висловленої у п. 48 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) позовна заява підлягала залишенню без руху.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Київської області від 29.12.2020 у справі № 911/3721/20 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду на 23.03.2021.
04.03.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити ухвалу Господарського суду Київської області від 29.12.2020 у справі № 911/3721/20 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судове засідання 23.03.2021 представники сторін не з`явилися, хоч учасники процесу були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. 
Беручи до уваги, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті і від сторін не надходило клопотання про розгляд апеляційної скарги в присутності їх представника, а також те, і згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутні представників зазначених учасників справи за наявними у справі доказами.  
В судовому засіданні представник скаржника вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права.
Згідно із ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
У відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на підтвердження підстав представництва Київською обласною прокуратурою інтересів Козинської селищної ради у даній справі, прокурором надано лист № 15/1-155вих. 20 від 13.11.2020, адресований Козинському селищному голові, в якому прокурор повідомляє Козинську селищну раду про те, що Київською обласною прокуратурою інтересів підготовлено позов до Господарського суду Київської області в особі Козинської селищної ради до ТОВ "Резорт Інвест Девелопмент" про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки та зобов`язання повернути земельні ділянки. На підтвердження надіслання даного листа Козинській селищній раді, надано опис вкладення в цінний лист від 09.12.2020 та накладну АТ "Укрпошти" від 09.12.2020, з якого вбачається, що дане повідомлення 09.12.2020 було надіслано позивачу разом із позовною заявою, поданою до господарського суду. Інших доказів надіслання даного листа, до звернення з позовом, суду не надано.
За встановлених обставин, місцевий господарський суд, дійшов висновку, що прокурором не підтверджено наявності підстав для представництва позивача у даній справі на даний час, оскільки прокурором не надано доказів попереднього, до звернення до суду, повідомлення позивача про намір звернутися до суду з даним позовом, а відтак, не надано позивачу розумного строку для самостійного звернення до суду з даним позовом.
Оскільки, приписами ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" унормовано, що прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва, з урахуванням вищевикладеного, місцевий господарський суд дійшов висновку про повернення прокурору, на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України, даної позовної заяви для усунення недоліків.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків (ч. 8 ст. 174 ГПК України).
Урегульовуючи розбіжності у правових позиціях з питань: чи повинен прокурор доводити бездіяльність компетентного органу або ж достатньо простого  посилання на таку бездіяльність у позові при обґрунтуванні підстав для представництва; якими доказами прокурор має доводити бездіяльність компетентного органу; чи зобов`язаний прокурор перед зверненням до суду з`ясовувати причини бездіяльності такого органу або ж достатньо доведення самого факту бездіяльності без зазначення і доведення суду її причин, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 927/246/18, від 16.04.2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13.05.2019 у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 0440/6738/18.
Так, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором,  вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Верховний Суд України у постанові від 13.06.2017 у справі № п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.  
Частина 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
У Рішенні від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті (п. 48 у постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19).
Отже, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про ненадання прокурором обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, врахувавши, що прокурором не надано доказів відправлення наявного в матеріалах позовної заяви листа Київської обласної прокуратури на адресу Козинської селищної ради від 13.11.2020 з повідомленням про встановлені порушення вимог законодавства та пред`явлення прокуратурою відповідного позову, то суд, з огляду на вищезазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, мав залишити позовну заяву без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті. 
В даному випадку заявнику не була надана встановлена нормами ГПК України можливість виправити відповідні недоліки поданої позовної заяви. 
За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для повернення без розгляду позовної заяви заступника керівника Київської обласної прокуратури є передчасним.
З огляду на порушення норм процесуального права, ухвала Господарського суду Київської області від 29.12.2020 у справі № 911/3721/20 підлягає скасуванню.
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не вирішує спір по суті заявлених позовних вимог, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції відповідно до ст. 129 ГПК України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Київської області від 29.12.2020 у справі № 911/3721/20 задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 29.12.2020 у справі № 911/3721/20 скасувати.
3. Матеріали справи № 911/3721/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            О.О. Хрипун 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                О.В. Агрикова