ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року	Львів	Справа № 380/5902/20 пров. № А/857/1494/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Кухтея Р.В.,
                                                                                             Онишкевича Т.В.,
секретаря судового засідання                                            Максим Х.Б., 
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Сасевич О.М.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львові о   15 год. 37 хв. 30 листопада 2020 року, повне судове рішення складено 09.12.2020, у справі №380/5902/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «Галнафтохім» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В:

24.07.2020 Приватне акціонерне товариство «Галнафтохім» звернулось в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, просило: - визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.03.2020 №0002280505; - визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.03.2020 №0002270510.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що подані Товариством документи є належним доказом досягнення їх сторонами домовленостей щодо здійснення (у відповідності до погоджених умов) конкретних господарських операцій і їх реального здійснення. Суд першої інстанції зазначив, що складені учасниками відповідних правовідносин із постачання товарів є належним доказом досягнення їх сторонами домовленостей щодо здійснення (у відповідності до погоджених умов) конкретних господарських операцій, спрямованих на задоволення їх інтересів та на реалізацію господарської компетенції таких осіб. Суд першої інстанції вказав, що відсутні які-небудь достовірні свідчення про те, що ПрАТ «Галнафтохім» було обізнане або навіть могло бути обізнане з діяльністю своїх контрагентів, яка, на думку податкового органу, є недобросовісною (фіктивною). Суд першої інстанції зазначив, що наведені відповідачем аргументи щодо нездійснення ПрАТ «Галнафтохім» господарських операцій із ТзОВ «Компанія «Веліс» і ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг» не знайшли свого підтвердження та базуються на необґрунтованих припущеннях. Окрім того, операції з нерезедентом за 2018 не є контрольовані, а тому обов`язок щодо подачі звіту за такими у позивача відсутній.  
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не надано оцінку факту, що операції з нарахування процентів на користь нерезидента-пов`язаної особи підпадають під визначення контрольованих операцій. Скаржник вказує, що станом на 01.10.2019 та на 12.02.2020 ДПС України не отримано Звіту про контрольовані операції за 2018 рік від Товариства. Також зазначає, що згідно з аналізом податкових накладних зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних встановлення придбання одного переліку товарів та реалізації зовсім інших товарів. Скаржник зазначає, що документи, надані Товариством до перевірки, не мають достатньої доказовості фактичного здійснення господарських операцій. 
Товариство подало відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що при розгляді справи в першій інстанції судом було надано належну правову оцінку господарським правовідносинам з контрагентами, Товариство є добросовісним платником податків і не може нести відповідальність за невиконання контрагентами своїх зобов`язань.
В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, Приватне акціонерне товариство «Галнафтохім» зареєстроване як юридична особа, серед видів діяльності – Оптова торгівля хімічними продуктами.
У період з 13.01.2020 по 07.02.2020 на підставі направлень від 13.01.2020 №329, №330, №331, №333, №334, №335, від 20.01.2020 №580, №579, відповідно до графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків, на підставі наказу ГУ ДПС у Львівській області від 28.12.2019 №3297 проведено документальну планову виїзну перевірку ПрАТ «Галнафтохім» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, за період з 01.07.2018 по 30.09.2019.
За наслідком проведеної перевірки контролюючим органом складено акт від 12.02.2020 №157/05.10/23958622, відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення Товариством п.п.134.1.1 п.134 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 343 879 грн., п.п.39.4.2 п.39.4 ст.39, п.120.3 ст.120 ПК України в результаті чого не подано Звіт про контрольовані операції за 2018 рік з нерезидентом NUVARENA LIMITED.
На підставі акта перевірки від 12.02.2020 №157/05.10/23958622 контролюючим органом прийняті податкове повідомлення-рішення від 02.03.2020 №0002270510, яким збільшено суму грошового зобов`язання за податком на прибуток приватних підприємств на загальну суму 515 818,50 грн. (за податковим зобов`язанням 343 879 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 171 939,50 грн.), а також податкове повідомлення-рішення від 02.03.2020 №0002280505, яким відповідно до п.120.3 ст.120 Податкового кодексу України застосовано до ПрАТ «Галнафтохім» штрафні (фінансові) санкції в сумі 510 000,00 грн.
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, такими, що підлягають скасуванню, Товариство звернулось із позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України) об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України базою оподаткування податком на прибуток є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до пункту Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказу Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі – Положення) дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Пунктом 7 Положення дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).
Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.
Відповідно до пункту 8 Положення дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики й вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов`язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.
Як зазначено в акті перевірки 12.02.2020 №157/05.10/23958622 висновок щодо заниження Товариством податку на прибуток контролюючим органом зроблено на підставі того, що господарські операції Товариства по відвантаженню продукції на ТОВ «Компанія Веліс» та ТОВ «Торгово будівельна компанія оберіг», які відображені в документах, наданих до перевірки, на переконання контролюючого органу, не мають достатньої доказовості фактичного здійснення господарських операцій, кошти в сумі 1   910   436 грн., отримані Товариством на розрахунковий рахунок слід вважати активом, який повинен бути врахований у складі інших доходів відповідного звітного періоду. 
Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Отже, у податковому обліку господарські операції та витрати за ними мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. Податковий кредит має бути обов`язково підтверджений податковою накладною.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996 від 16.07.1999, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Порядок створення, прийняття і відображення в бухгалтерському обліку первинних документів встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.
Згідно з пунктом 2.1 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Відповідно до пункту 2.2 Положення підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).
Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (пункт 2.4 Положення).
У розумінні підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
З огляду на викладене аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Перевірці підлягають фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
В наданих Товариством первинних документах відображено реалізацію ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг» селітри аміачної за період з 01.03.2019 року по 31.03.2019 року на загальну суму 649     716,00 грн., у т.ч. ПДВ 108     286,00 грн. Покупцем упродовж березня 2019 року проведено повну оплату за придбаний товар. У податковому обліку за наслідком таких операцій позивачем сформовано доходи та на дату їх визнання до складу витрат операційної діяльності включено собівартість реалізованих товарів.
Також ПрАТ «Галнафтохім» відображено реалізацію ТзОВ «Компанія «Веліс» мінеральних добрив (нітроамофоска, азофоска, карбамід, селітра аміачна, добриво азотно-фосфорно-калійне) за період з 01.04.2019 по 30.04.2019 на загальну суму 1   260   720,00 грн., у т.ч. ПДВ 210   120,00 грн. Покупцем упродовж квітня 2019 року проведено повну оплату за придбаний товар. У податковому обліку за наслідком таких операцій позивачем сформовано доходи та на дату їх визнання до складу витрат операційної діяльності включено собівартість реалізованих товарів.
На підтвердження реальності господарських операцій з вказаними контрагентами Товариство надало для перевірки: договір від 01.03.2019 року №П-32/03-7057, договір від 09.01.2019 №П07/01-15222, видаткові накладні, товарно-транспорті накладні, довіреності на отримання закупленого товару, податкових накладних, платіжні доручення.
Подані Товариством документи є належним доказом реальності здійснення господарських операцій, такі документи містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг спірних операцій, не мають ознак дефектності, підтверджують зв`язок отриманого доходу з господарською діяльністю. При цьому, очевидним є й економічний інтерес позивача, який полягав у продажі товарів із метою отримання за них грошової компенсації, тобто, досягнення фінансового зиску.
В свою чергу, відповідачем не ставилися під сумнів обставини щодо достовірності представлених документів та не вказувалось на порушення позивачем порядку оформлення первинних документів та/чи підписання таких неуповноваженими особами.
В акті перевірки контролюючим органом зазначено, що ТзОВ «Торгово-будівельна компанія Оберіг» та ТзОВ «Компанія «Веліс» є підприємствами із ознаками фіктивності, оскільки, в таких незначні трудові ресурси (працює 1 особа), відсутні основні засоби, нерухомість, земля, а тому задокументовані Товариством господарські операції не могли відбуватися. Крім того, у податкового органу наявні відомості про реалізацію вказаними покупцями по другій ланці постачання товарів, які відмінні від придбаних у позивача. Також наведено інформацію щодо винесення по ТзОВ «Компанія «Веліс» ряду ухвал за ознаками кримінальних правопорушень, що на думку контролюючого органу вказує на факт фіктивність діяльності такого підприємства.
Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати (дохід) у зв`язку з придбанням (продажем) товарів (робіт, послуг), пов`язаних з його господарською діяльністю.
Порушення контрагентами вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення продавцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування доходу від здійснення господарської діяльності, а тому платник податків (продавець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки та злагодженість дій між ними.
Таким чином, висновки про можливе порушення податкового законодавства контрагентами позивача не можуть автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства самим позивачем, а позивач як платник податку не повинен нести наслідків невиконання своїми контрагентами вимог закону.
Водночас, доказів на підтвердження того, що позивач був обізнаний щодо неправомірної, на думку контролюючого органу, діяльності контрагентів, прямої чи опосередкованої причетності до такої діяльності з метою отримання податкової вигоди, відповідачем не надано.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява №3991/03) у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Слід також наголосити, що у податковому праві визнається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій суб`єкта у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.
Судом апеляційної інстанції також взято до уваги, що спірні господарські операції в судовому порядку недійсними не визнавались, здійснювалися правоздатними юридичними особами і по своїй суті не суперечать інтересам держави, що дає підстави вважати, що такі мали реальний характер, тоді як підтвердження нереальності господарських операцій не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
В свою чергу, представлені Товариством первинні документи в своїй сукупності підтверджують підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, а також фактичне здійснення господарських операцій позивачем та його контрагентами, та є достатніми доказами на підтвердження здійснення останніх.
Аргументи скаржника щодо використання матеріалів кримінального провадження №32017040650000053, на переконання суду апеляційної інстанції не можуть братись судом до уваги, оскільки лише вирок або постанова у справі про адміністративний проступок є обов`язковими для адміністративного суду, а тому сам факт відкриття кримінального провадження не може вважатися таким, що несе інформацію щодо предмета доказування (спростування реальності господарських операцій) та не може бути покладено в основу судового рішення.
До того ж, сам факт порушення кримінальних проваджень не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій із вищенаведеним контрагентом та не тягне за собою правових наслідків для Товариства, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність право Товариства на формування показників податкової звітності від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податків до бюджету.
При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що досудове розслідування в вказаному кримінальному провадженні здійснюється не безпосередньо щодо контрагента Товариства ТОВ «Компанія «Веліс», а щодо ТОВ «Оверес України», яке входить до складу групи «Лідер», до якої також належить і ТОВ «Компанія «Веліс».
Крім того, належними та допустимими доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальному провадженню, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.
Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем не подано до суду обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.
Зазначене відповідачем належними та достатніми доказами не спростовано, тоді як обґрунтування нереальності господарських операцій не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз вимог чинного законодавства та встановлених обставин у справі, враховуючи подані позивачем первинні документу, дає підстави суду апеляційної інстанції погодитись з висновками суду першої інстанції, що прямими доказами, в підтвердження реальності здійснення вищенаведених господарських операцій є надані позивачем первинні бухгалтерські документи, тоді як подані відповідачем докази не є прямими та в своїй сукупності не можуть вказувати на протиправність дій позивача при оподаткуванні господарських операцій і підтверджувати обізнаність позивача про можливе сумнівне ведення господарської діяльності його контрагентом.
Окрім того, в акті перевірки зазначається про факт здійснення ПрАТ «Галнафтохім» фінансово-господарських операцій із нерезидентом, шляхом нарахування на користь NUVARENA LIMITED (Кіпр) відсотків за кредитним договором від 17.09.2010 №К-22/09-1001. 
Так, платником за період з 01.01.2018 по 30.12.2018 за кредитним договором від 17.09.2010 №К-22/09-1001 нараховано відсотків на загальну суму 64   940   315,96 грн.
В акті перевірки від 12.02.2020 №157/05.10/23958622 вказано, що у контролюючого органу виникає сумнів щодо бенефіціарності компанії NUVARENA LIMITED (Кіпр), а саме в тому, що вказана компанія не є кінцевим отримувачем грошових коштів, виплачених Товариством у вигляді процентів, а є лише проміжним агентом. 
Вказано, що у разі, якщо фірма-нерезидент NUVARENA LIMITED (Кіпр) не являється фактичним власником доходу, не є вигодонабувачем, тобто особою, який фактично одержує вигоду від отриманого доходу і визначає його подальшу економічну долю, то податковому агенту – Товариству необхідно суму процентів, що виплачується компанії-нерезиденту, оподатковувати за ставкою 15 відсотків у джерела виплати таких доходів за рахунок цих доходів.
Підпунктом 39.2.1.1 пунктом 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України контрольованими операціями є господарські операції платника податків, що можуть впливати на об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств платника податків, а саме: а) господарські операції, що здійснюються з пов`язаними особами - нерезидентами, в тому числі у випадках, визначених підпунктом 39.2.1.5 цього підпункту; б) зовнішньоекономічні господарські операції з продажу та/або придбання товарів та/або послуг через комісіонерів-нерезидентів; в) господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, зареєстрованими у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 цього підпункту, або які є резидентами цих держав; г) господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, які не сплачують податок на прибуток (корпоративний податок), у тому числі з доходів, отриманих за межами держави реєстрації таких нерезидентів, та/або не є податковими резидентами держави, в якій вони зареєстровані як юридичні особи. Перелік організаційно-правових форм таких нерезидентів в розрізі держав (територій) затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпункту 39.2.1.4 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України господарською операцією для цілей трансфертного ціноутворення є всі види операцій, договорів або домовленостей, документально підтверджених або непідтверджених, що можуть впливати на об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств платника податків, зокрема, але не виключно: а) операції з товарами, такими як сировина, готова продукція тощо; б) операції з придбання (продажу) послуг; в) операції з нематеріальними активами, такими як роялті, ліцензії, плата за використання патентів, товарних знаків, ноу-хау тощо, а також з будь-якими іншими об`єктами інтелектуальної власності; г) фінансові операції, включаючи лізинг, участь в інвестиціях, кредитах, комісії за гарантію тощо; ґ) операції з купівлі чи продажу корпоративних прав, акцій або інших інвестицій, купівлі чи продажу довгострокових матеріальних і нематеріальних активів; д) операції (у тому числі внутрішньогосподарські розрахунки), що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні.
Згідно з підпунктом 39.2.1.7 пункту 39.2.1. статті 39 ПК України господарські операції, передбачені підпунктами 39.2.1.1 (крім операцій, що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні) і 39.2.1.5 цього підпункту, визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови: річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 150 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік; обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.
Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем (позичальник) та NUVARENA LIMITED (кредитор) було укладено кредитний договір від 17.09.2010          №К-22/09-1001, відповідно до якого кредитор зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі 15 000 000,00 доларів США (початково) у безготівковій формі на поповнення обігових коштів, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом (п.п.1.1-1.3 кредитного договору). За фактичне користування кредитом позичальник повинен був сплачувати кредитору 10,75% річних (п.1.5 кредитного договору). Додатковим договором від 28.05.2013 сторони внесли зміни та доповнення до кредитного договору та погодили, зокрема, що за фактичне використання кредиту позичальник із 01.07.2013 сплачує кредитору 11% річних (п.2 додаткового договору). Крім того, додатковим договором від 15.06.2018 сторони погодили проводити сплату відсотків, нарахованих з 01.05.2018 по 31.03.2020, після 31.03.2020 (п.1 додаткового договору).
Як вбачається зі змісту акта перевірки від 12.02.2020 №157/05.10/23958622, контролюючий орган ствердив про те, що операції щодо нарахування позивачем відсотків за кредитними зобов`язаннями перед нерезидентом NUVARENA LIMITED (Кіпр) слід вважати контрольованими відповідно до норми пп. «в» п.п.39.2.1.1 Податкового кодексу України (господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, зареєстрованими у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до п.п.39.2.1.2 Податкового кодексу України, або які є резидентами цих держав).
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 №1045 затверджено Перелік держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України, серед яких є Республіка Кіпр.
Під час визначення переліку держав (територій) для цілей підпункту пп. «в» підпункту 39.2.1.1 цього підпункту Кабінет Міністрів України враховує такі критерії: держави (території), у яких ставка податку на прибуток підприємств (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижча, ніж в Україні, або які надають суб`єктам господарювання пільгові режими оподаткування, або в яких особливості розрахунку бази оподаткування фактично дозволяють суб`єктам господарювання не сплачувати податок на прибуток підприємств (корпоративний податок) або сплачувати його за ставкою, на 5 і більше відсоткових пунктів нижчою, ніж в Україні; держави, з якими Україною не укладені міжнародні договори з положеннями про обмін інформацією; держави, компетентні органи яких не забезпечують своєчасний та повний обмін податковою та фінансовою інформацією на запити центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.
Операції з контрагентом, зареєстрованим у державі (на території), включеній до зазначеного переліку, визнаються контрольованими з 1 січня звітного року, наступного за календарним роком, у якому держави (території) було включено до такого переліку.
Відповідно до пункту 39.4 статті 39 ПК України складення та подання звітності для податкового контролю Для цілей податкового контролю за трансфертним ціноутворенням звітним періодом є календарний рік.
Платники податків, які у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов`язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 жовтня року, що настає за звітним, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».
У звіті про контрольовані операції зазначається інформація про всі контрольовані операції, здійснені платником податків у звітному періоді.
Подання платником податку уточнюючого звіту про контрольовані операції не звільняє від відповідальності, передбаченої підпунктами 120.3 та 120.4 статті 120 цього Кодексу.
Аналіз норм чинного законодавства дає підстави суду апеляційної інстанції погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що для віднесення господарських операцій до операцій контрольованих не тільки такі повинні бути наділені відповідними критеріям, а й відповідними критеріями повинні відповідати й контрагенти, які такі операції зреалізовують, а в разі відсутності однієї з вимог (критерій), визначеної п.39.2 ст.39 ПК України, відсутній обов`язок, передбачений п.п.39.4.2 п.39.4 ст.39 ПК України.
Оскільки ПрАТ «Галнафтохім» утримано з NUVARENA LIMITED 2% від загальної суми процентів, а останнім сплачено у бюджет Республіки Кіпр корпоративний податок на прибуток за ставкою 12,5% на виконання вимог Закону Республіки «Про податок на прибуток», а загалом 14,5%, із точки зору суб`єктного критерію, а саме – належність нерезидента до країни, в якій ставка податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижче, ніж в Україні, то така господарська операція не належить до контрольованої.
Окрім того, як встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем у 2018 році позивачем узагалі не здійснювалося фактичної виплати нарахованих нерезиденту відсотків, що також зазначено й податковим органом у акті перевірки від 12.02.2020 №157/05.10/23958622.
За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що правові підстави для подання позивачем звіту по контрольованих операціях за 2018 відсутні.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що скаржником, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доведення правомірності прийнятого ним рішення, не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності винесення контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №380/5902/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 19.03.2021 згідно з ч.3 ст.321 КАС України