Справа № 345/3505/20 
Провадження № 22-ц/4808/198/21 
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       судді-доповідача                Бойчука І.В.,
суддів:                Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,
секретаря                Петріва Д.Б.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про зміну розміру аліментівза апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 19 листопада 2020 року під головуванням судді Миговича О.М. у м. Калуш
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей.
Позовні вимоги мотивувала тим, що сторони 02.10.2017 розірвали шлюб.
Від шлюбу в них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.09.2018 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_5 – ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн, щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття.
Зазначеної суми аліментів недостатньо для належного забезпечення рівня життя дітей, для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З часу ухвалення рішення розмір витрат на утримання дітей значно зросли. Відповідач є здоровим, працездатним і здатний надавати таке утримання. Тому вона вимушена звернутися до суду із позовом про зміну розміру аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень щомісячно на кожну дитину, щомісячно до досягнення ними повноліття.
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 19 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення, в якій зазначає, що воно є необґрунтованим та необ`єктивним.
Апелянтка вважає, що батько дітей не виконує своїх батьківських обов`язків, нехтує ними, не беру жодної участі у вирішенні питань пов`язаних з вихованням та утриманням дітей, жодним чином не піклується про стан їхнього здоров`я, не забезпечує належні умови для їхнього розвитку. 
Апелянтка зазначає, що по стану здоров`я працювати не може та сама належним чином не може утримувати дітей, тому вважає, що сума аліментів у розмірі по 1500 грн на кожну дитину є недостатньою. 
Вважає, що позиція суду є несправедливою, необґрунтованою, суд не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи та взяв до уваги позицію відповідача, не врахувавши її вимоги.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що не погоджується з нею, оскільки обставини, викладені в ній не відповідають дійсності.
ОСОБА_2 вважає, що стягнення з нього аліментів на утримання дочки та сина у розмірі по 3000 грн і подальша їх сплата ставить його в скрутне матеріальне становище.
Зазначає, що на даний момент він створив іншу сім`ю, офіційно працевлаштований в ТзОВ «ОСМОЛОДА-ТРАНС» на посаді водія експедитора та отримує заробітну плату в розмірі 5 002 грн щомісячно.
Крім сплати аліментів дочці ОСОБА_6 та сину ОСОБА_4 допомагає матеріально, забирає їх практично що вихідних до себе при можливості намагається купляти їм необхідні речі для їх нормального розвитку. Просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, 02.10.2017 шлюб між ними розірвано (а.с.3).
За час перебування у шлюбі в сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,9).
Відповідно до довідки виданої Голинською сільською радою Івано-Франківської області Калуського району Івано-Франківської області, діти: ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 – ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом із мамою в АДРЕСА_1 (а.с.12).
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.09.2018, змінено розмір аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_4 у розмірі по 1500 грн на кожного, щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с.4-7).
З моменту внесення змін у законодавство щодо стягнення та сплати аліментів та встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, ОСОБА_2 сплачує ОСОБА_1 аліменти на дітей в розмірі більшому, ніж той, який присудив суд, тобто у розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку.
Згідно свідоцтва про шлюб, виданим 03.12.2019 року виконавчим комітетом Брошні-Осадської селищної ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківської області, 03.12.2019 року ОСОБА_2 зареєстрував новий шлюб з ОСОБА_9 – (а.с.25).
Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічна норма викладена і в ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства".
Як визначено в ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).
Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України та роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення, так і у бік покращення.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
У розумінні статті 81 ЦПК України та наведених вище норм СК України саме ініціатор позову повинен доводити обставини змін у житті сторін, в тому числі, у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленостей між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Тобто, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 12.09.2018 № 459/2181/17 та від 20.06.2019 № 632/580/17).
Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.
Зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.
При вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у відповідному розмірі.
Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.
Відповідно до положення статті 182 та 184 СК України під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»", прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01 січня 2020 року – 2 218 гривень, з 01 липня – 2 318 гривень, з 01 грудня – 2 395 гривень.
Суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів врахував, що як відповідач, так і позивач мають рівний обов`язок перед дітьми щодо їх утримання до досягнення ними повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дітей та їх гармонійний розвиток. Визначений судом аліменти на кожну дитину у розмірі по 1500 грн є справедливим та достатнім для забезпечення прав неповнолітніх дітей в даній справі.
Апеляційний суд, звертає свою увагу на те, що відповідач сплачує аліменти у розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто більше визначеного розміру судом у своєму рішенні, оскільки законом визначено обов`язок виконавця стягувати з боржника аліменти у розмірі, не меншому від мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.
Після ухвалення рішення про стягнення аліментів, відповідач створив нову сім`ю, що в свою чергу є зміною його сімейного стану. Матеріальне становище ОСОБА_2 з моменту постановлення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей не покращилося, тому у нього відсутня можливість сплачувати аліменти в розмірі, який просить стягувати позивачка. 
Апеляційний суд погоджується з тим, що немає визначених нормами сімейного законодавства підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на неповнолітніх дітей, не вбачає.
Доводи апелянта про необґрунтованість рішення суд першої інстанції щодо відмови у збільшенні розміру аліментів не заслуговують на увагу, оскільки відповідач відповідно до отримуваного ним заробітку (доходу) не може надавати на кожну дитину аліменти у розмірі по 3 000 грн.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.
Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд
       п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Калуського міськрайонного суду від 19 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст судового рішення складено 21 січня 2021 року.

Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                               В.А. Девляшевський
                                                                               В.Д. Фединяк