ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/737/21 Справа № 201/4156/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року         Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                суддів         - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу 
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

09.04.2019 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . Власницею квартири АДРЕСА_2 (поверхом вище) станом на жовтень 2018р. була відповідачка. 17.10.2018р. сталося залиття двох квартир АДРЕСА_3 (квартири позивачки та АДРЕСА_4 (сусідської). 18.10.2018р. комісійно був складений акт про обстеження квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , згідно якого при обстеженні двох квартир встановлено факт їх залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 через те, що кран «Маєвського» був відкритим. З метою встановлення розміру шкоди і вартості ремонтних робіт на замовлення позивачки ПП «Новомосковське бюро експертної оцінки» 12.11.2018р. оцінювачем ОСОБА_4 виготовлений звіт про оцінку вартості матеріального збитку внаслідок залиття квартири, яким визначено, ймовірну ринкову вартість матеріального збитку від пошкодження оздоблення та меблів приміщень житлової квартири, вчиненого внаслідок залиття, у розмірі 26875грн. Враховуючи викладене, просила стягнути з відповідачки матеріальну шкоду в розмірі 26875грн., компенсувати витрати на проведення дослідження з визначення вартості спричиненої залиттям квартири шкоди в сумі 1200 грн. (а.с. 3-5). 

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири – задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири — 26875грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 768грн.40коп., по оплаті вартості оцінки матеріального збитку у розмірі 1200грн., а разом – 1968грн.40коп. (а.с.137-139).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволені позову в повному обсязі (а.с. 143-145). 

В порядку ст. 360 ЦПК України від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила, рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.12.2012р., Витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, та технічним паспортом на квартиру (а.с. 44-50).
Квартира позивачки розташована на третьому поверсі багатоквартирного житлового будинку, поверхом вище розташована квартира АДРЕСА_2 , власником станом на дату залиття (17.10.2018р.) була ОСОБА_5 .
Даний факт підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №157943884 від 28.02.2019р.,яка отримана позивачкою (а.с.9-10а).
Ця інформація перевірена і судом через доступ до Державного реєстру речових прав, номер інформаційної довідки 205832666 від 01.04.2020р. (а.с. 131-134).
В ході розгляду цивільної справи було з`ясовано, що відповідачка ОСОБА_5 у зв`язку з реєстрацією шлюбу 23.06.2018р. змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с. 78).
17.10.2018р. сталося залиття квартири АДРЕСА_1 .
18.10.2018р. комісією у складі начальника цеху господарського обслуговування ПАТ «ДМЗ» ОСОБА_7 , майстра ЦГО ОСОБА_8 , слюсаря-сантехніка ТОВ «КЬЮ.ЄФ.ЄМ.СЕРВИС» ОСОБА_9 був складений акт про обстеження квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_5 , згідно якого при обстеженні квартир встановлено факт їх залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 через те, що кран «Маєвського» (повітроносний) на радіаторі в системі опалення в житловій кімнаті № 5 (№ кімнати - відповідно технічного паспорту на квартиру) був залишеним відкритим на момент заповнення системи опалення житлового будинку (а.с. 11-12).
В акті зазначено, що в квартирі АДРЕСА_3 , яка належить позивачці, залито: в житловій кімнаті за № 5 стеля (пошкоджено гіпсокартон, потолочний плінтус), стіни (пошкоджена фарба), підлога (пошкоджено лист ДСП, брус); в житловій кімнаті № 6 – стеля (пошкоджений гіпсокартон, потолочний плінтус), стіни (пошкоджена фарба), підлога (пошкоджений лист ДСП, брус); в житловій кімнаті № 4 – частково підлога, пошкоджені матеріали: лист ДСП 6 м кв., лист гіпсокартону 3,6 м кв., (а.с. 11-12).
Також перелік пошкоджень підтверджується обстеженням фахівця суб`єкта оцінної діяльності, його висновками у звіті від 12.11.2018р. (а.с. 13-40).
Згідно висновку фахівця – суб`єкта оцінної діяльності - Приватне підприємство «Новомосковське бюро експертної оцінки» Ланди Д.Г. від 12.11.2018р. «ймовірна ринкова вартість матеріального збитку від пошкодження оздоблення та меблів приміщень житлової квартири АДРЕСА_3 , отриманого внаслідок залиття, за адресою: АДРЕСА_6 , за результатами оцінки складає 26875 грн.
Суд зазначає, що вищезазначеними доказами доведено, що залиття квартири ОСОБА_1 сталося внаслідок неналежного ставлення відповідачки (власниці квартири станом на 17.10.2018р.) до стану розташованих у належній їй на праві власності квартирі приладів центрального опалення, тобто внаслідок неправомірної бездіяльності власника квартири.
В акті комісійного огляду квартир АДРЕСА_3 та № 28 від 18.10.2018р. Зазначено, що кран «Маєвського» (повітроносний) на радіаторі в системі опалення в житловій кімнаті № НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_2 (№ кімнати - відповідно технічного паспорту на квартиру, яка розташована поверхом вище, отже є аналогічним) був залишеним відкритим на момент заповнення системи опалення житлового будинку.

Є загально відомим факт, отже в силу положень ч. 3 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню, що середина жовтня кожного року є початком опалювального періоду, коли прилади центрального опалення повинні бути підготовлені до заповнення їх водою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався ст. 13, 22, 322, 382, 526, 1166 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», правовими позиціями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015р. у справі № 6-20355св15, постановою Верховного Суду від 26.09.2018р. по справі № 569/14230/15-ц (провадження № 61-7934св18) та виходив із доведеності та законності позовних вимог. 

Колегія суддів погоджується з висновками суду 1 інстанції та вважає їх такими, що відповідають нормам чинного законодавства та матеріалам справи.
Зобов`язання про відшкодування шкоди – це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Аналіз положень ст. 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом — шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди майну позивача, врахувавши, що відповідач не довела відсутність своєї вини у завданні шкоди, зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у неї згідно чинного законодавства України не виникає обов`язку відповідати за шкоду, спричинену залиттям квартири позивача, оскільки судом першої інстанції не встановлена її вина та не доведено факт заподіяння нею шкоди позивачеві, оскільки їй належала квартира АДРЕСА_7 , проте вона в ній не проживала на момент залиття, не заслуговують на увагу суду, оскільки були предметом розгляду справи у суді першої інстанції, які отримали належну правову оцінку та спростовуються наступним чином.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Вину у завданні шкоди позивачу, внаслідок залиття його квартири, відповідач належними та допустимими доказами не спростувала.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 638/7838/16-ц (провадження № 61-29055св18).

Суд першої інстанції правильно наголосив, що відповідальність за належний стан санітарно-технічного обладнання в квартирі АДРЕСА_7 , несе відповідачка, як власник житла станом на 17.10.2018р., а тому ОСОБА_10 зобов`язана була контролювати стан радіаторів центрального опалення та приєднаних до них труб центрального опалення, які знаходяться в квартирі, та докладати зусиль для того, щоб не порушити права інших осіб, не завдати їм шкоди, що витікає з вимог ч.2 ст. 13 ЦК України, навіть, якщо вона в квартирі не мешкає.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015р. у справі № 6-20355св15.

Доводи апеляційної скарги, що висновок фахівця — суб`єкта оціночної діяльності приватного підприємства “Новомосковське бюро експертної оцінки” Ланда Д.Г. від 12.11.2018 є неналежним доказом, колегія суддів відхиляє, оскільки на спростування зазначеного, апелянтом не надано жодного доказу. Клопотань про призначення судової експертизи відповідачем не заявлялось. 

За таких обставин, доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень норм матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: