ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2021 року          м.Дніпро         Справа №  904/5516/19
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді:  Верхогляд Т.А. (доповідач)                      
суддів: Білецької Л.М., Вечірка І.О.,
секретар судового засідання Колесник Д.А.   
представники сторін:
від позивача: Денисенко Наталія Миколаївна, довіреність №585  від 16.11.2020 р.,  адвокат;
від відповідача: Савко Дарія Юріївна, довіреність №19-30-01  від 12.02.2020 р.,  адвокат;
розглянувши апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" на рішення господарського суду Дніпропетровської  області від 06.08.2020 року   (повний текст рішення складено 13.08.2020 року)  у справі  № 904/5516/19 (суддя Мілєва І.В.)
за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі", Дніпропетровська область, м. Дніпро 
до Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет", Дніпропетровська область, м. Дніпро 
про стягнення 189 710,57 грн,-     

ВСТАНОВИВ:

          Рішенням господарського суду Дніпропетровської  області від 06.08.2020 року   у справі  № 904/5516/19 позов задоволено в повному обсязі.
          Стягнуто з Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" (49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Гагаріна, буд. 8, ідентифікаційний код 02070758) на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (49107, Дніпропетровська область, м. Дніпро, шосе Запорізьке, буд. 22, ідентифікаційний код 23359034) 189 710,57 грн., з яких: 164 418,76 грн. - заборгованість за спожиту активну електричну енергію, 21 081,64 грн. пеня, 1 900,25 грн. - 3% річних, 2 309,92 грн. - інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 845,66 грн.
         02.09.2020 року видано судовий наказ.
          Рішення мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання електричної енергії за державні кошти № 03173-00 від 03.10.2018 року в частині оплати  за  поставлену електроенергію, правомірним нарахуванням позивачем  пені, 3% річних, інфляційних втрат за порушення умов договору.
          Не погодившись з рішенням суду, відповідач  оскаржив його в апеляційному порядку.  
          В апеляційній скарзі зазначає на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, вказує, що суду з боку апелянта були надані всі докази повного виконання своїх обов`язків за договором, було вказано на явні спроби позивача ввести суд в оману. Позивач же в свою чергу не зміг зазначеним в договорі чином довести, що кількість енергії, яку він поставив, є набагато більшою, ніж та, що погоджена сторонами і має повний пакет документів, не зміг пояснити наявності виставленого рахунку спочатку на 1036506,08 грн., а через 11 днів на суму 457 947,57 грн.
          Скаржник вважає, що в суду не було підстав стягувати з апелянта суми вигаданого позивачем боргу, а крім того, штрафні санкції за несвоєчасну оплату.
                   Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2020 року у справі №904/5516/19, в задоволенні позову відмовити, стягнути на користь відповідача судові витрати.
           У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує її доводи, просить залишити оскаржуване рішення без змін як законне та обгрунтоване. 
          Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав:   
          Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2018 року між Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" ( далі - постачальник) та Державним вищим навчальним закладом "Український державний хіміко-технологічний університет" (далі - споживач) був укладений договір №03173-00 від 03.10.2018 року про постачання електричної енергії за державні кошти (а.с.19-26).
          За умовами договору постачальник зобов`язався постачати електричну енергію споживачеві, а той в свою чергу, своєчасно оплачувати її вартість та здійснювати інші платежі, передбачені умовам договору.
          Відповідно до п. 4.3  "Порядку розрахунків" (додаток 3 до вищезазначеного договору) обсяги електричної енергії, що підлягають сплаті споживачем за звітний розрахунковий період, визначаються з урахуванням вимог пунктів 4.1.1-4.1.7 цього додатку та підтверджуються "Актом прийняття - передавання товарної продукції" за формою, що є додатком до Договору, який Споживач надає Постачальнику протягом доби після закінчення розрахункового періоду (а.с.27-29).
         Звернувшись до суду, позивач стверджував про наявність заборгованості відповідача за актом про використану електричну енергію за листопад 2018 року, на підставі якого відповідачу був виписаний рахунок на оплату і який сплачений відповідачем частково, а сума заборгованості складає 164 418,76 грн.
         Виходячи з умов договору, позивач на підтвердження позовних вимог мав надати суду згаданий ним акт.
          Суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що  на підтвердження того, що на виконання умов договору в листопаді 2018 року позивач поставив відповідачу електричну енергію у кількості 611 253 кВт год. суду надано підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт про використану електричну енергію споживача за листопад 2018 року (а.с. 17-18).
          Згідно із зазначеним актом про використану електричну енергію за листопад 2018 року відповідачу було виставлено рахунок № 111/3-40/09/11/1 від 01.12.2018 року на оплату поставленої в листопаді 2018 року електроенергії в кількості 611 253 кВт год вартістю  1 036 506,00 грн. з ПДВ (а.с. 15).
          За змістом вказаного акту, він укладений на виконання договору про постачання електричної енергії №03173-00 від 01.04.2011 року, в той час, як позивач зазначає на правовідносини між сторонами відповідно до договору №03173-00 від 03.10.2018 року.
          Відповідач заперечував підписання такого акту. На вимогу суду апеляційної інстанції позивач оригінал акту не надав, зазначивши про його відсутність.
          Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
          Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
          Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
          Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
          Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
          Під час надання оцінки вказаним обставинам, суд у відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України виходить із того, що докази, надані на підтвердження такої обставини, є менш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
          Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 4.3 Договору саме Споживач надає Постачальнику протягом доби після закінчення розрахункового періоду акт про обсяги електричної енергії, що підлягають сплаті споживачем за звітний розрахунковий період.
          Відповідач надав акт №111/3-40/09/11/1 прийняття-передавання товарної продукції за листопад 2018 року (а.с.50). Згідно вказаного акту спожито відповідачем активної електроенергії 198687 кВт, на суму 457 947,57 грн.
          Отже, за один і той же період наявний акт, визнаний відповідачем та скріплений печаткою позивача, за яким споживання за листопад становить 457 947,57 грн. і акт, оригінал якого відсутній, не визнається споживачем, складений на виконання іншого договору та на суму 1 036 506,00 грн.
          В матеріали справи надано відповідачем рахунок №111/3-40/09/11/1 на суму 457 947,57 грн. (а.с.54).
                   Згідно виписки про проведення платежів, яку надав позивач, вбачається, що за листопад 2018 року відповідачем з посиланням на рахунок №111/3-40/09/11/1 сплачені в один день - 12.12.2018 року такі суми за активну електроенергію: 9 143,00  грн., 24000,00 грн., 24 000,00  грн., 189 204,57 грн. та 211600,00  грн. (а.с.70-77). Сума вказаних платежів становить 457 947,57 грн., тобто, це і є та сума, яка виставлена постачальником відповідно до  належного та допустимого доказу у даній справі – акту №111/3-40/09/11/1 прийняття-передавання товарної продукції за листопад 2018 року (а.с.50).
                   На думку колегії суддів суд першої інстанції надав неналежну оцінку доказам позивача щодо наявності у відповідача заборгованості, не належним чином оцінив надані відповідачем докази, які дійсно спростовують доводи позивача, є належними, вірогідними та допустимими у розумінні вимог Господарського процесуального кодексу України.
                 Саме порушення судом норм процесуального права стало підставою для помилкового висновку суду про доведеність позовних вимог.
          Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
          На думку колегії суддів апелянтом доведено, що у даній справі єдиними, належними, підписаними обома сторонами (тобто визнаними і позивачем і відповідачем) документами щодо спожитої енергії є рахунок № 111/3-40/09/11/1 від 11.12.2018 року за фактично спожиту енергію за листопад 2018 року на суму 457 947, 57 коп. та акт прийняття-передавання товарної продукції за листопад 2018 року № 111/3- 40/09/11/1 від 11.12.2018 року, підписаний обома сторонами, з відміткою казначейської служби про реєстрацію та взяття на облік казначейською службою, тобто документ, який повністю відповідає п. 4.3 Договору.
           На підставі вказаних доказів є вірним висновок про те, що відповідач повністю виконав свої зобов`язання за договором №03173-00 від 03.10.2018 року про постачання електричної енергії за державні кошти.
      На спростування доводів позивача слід зазначити, що дійсно, пунктом 2.2 Додатку 3 до Договору встановлено, що остаточний розрахунок за активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплата рахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної енергії, пеня. 3% річних, індекс інфляції та інші платежі (за надання Споживачу додаткових послуг, суми завданих Споживачем збитків тощо) згідно з умовами цього Договору, здійснюється на рахунки Постачальника, вказані у розділі 10 Договору, на підставі самостійно отриманих у Постачальника рахунків протягом п`яти операційних днів з дня їх отримання.
          В даному випадку позивач наголошував на те, що згідно з наданими саме Споживачем Енергопостачальнику акту про використану електричну енергію за листопад 2018 року відповідачу був виписаний та наданий рахунок на оплату за поставлену активну електроенергію, який направлений рекомендованим листом від 20.06.2019 року з повідомленням про вручення поштового відправлення.
          Ці доводи позивача не приймаються колегією суддів як обгрунтовані, оскільки наявність такого акту про використану електричну енергію за розрахунковий період листопада 2018 року в обсязі  611 253 кВт год вартістю  1 036 506,00 грн. не доведено, а виставлений на підставі належного акту приймання-передавання товарної продукції рахунок на оплату № 111/3-40/09/11/1 від 11.12.2018 року сплачено 12.12.2018 року, на наступний день після отримання і в повному обсязі.
         Враховуючи встановлені обставини справи колегія суддів дійшла висновку про задоволення вимог апелянта та покладення витрат зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги на позивача відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
          Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

         Апеляційну скаргу  задовольнити. 
          Рішення господарського суду Дніпропетровської  області від 06.08.2020 року   у справі  № 904/5516/19 скасувати.
          В задоволені позову відмовити.
          Стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (49107, Дніпропетровська область, м. Дніпро, шосе Запорізьке, буд. 22, ідентифікаційний код 23359034) на користь Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" (49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Гагаріна, буд. 8, ідентифікаційний код 02070758)  4   268,49 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.
          Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

          Повний текст  складено  26.03.2021 року.

          Головуючий суддя                                                             Т.А. Верхогляд   

          Суддя                                                                                   Л.М. Білецька

          Суддя                                                                                   І.О. Вечірко