ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року 
м. Київ
справа №160/662/19
адміністративне провадження №К/9901/22668/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Тацій Л.В., 
суддів: Рибачука А.І., Стеценка С.Г., -
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі - ГУ Держпраці) на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 (ухвалену судом у складі: головуючого судді Чепурнова Д.В., суддів: Сафронової С.В., Мельника В.В.)  у справі за позовом Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_1 до ГУ Держпраці про визнання протиправною та скасування постанови,   -
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову ГУ Держпраці від 13.09.2018 №      ДН1235/262/АВ/П/ТД-ФС/543 про накладення штрафу у розмірі 223   380   грн (далі - Спірна постанова).
На обґрунтування позову посилається на порушення законодавчо встановленого порядку винесення оскарженої постанови, яке виразилося у тому, що вона прийнята за наслідками акта інспекційного відвідування, а не за результатами перевірки, крім того вона повинна бути прийнята одночасно із приписом про усунення виявлених порушень. Вказує також на те, що порушення зафіксовані у акті інспекційного відвідування не відповідають фактичним обставинам у справі, оскільки при проведенні інспекційного відвідування усі особи які працювали в кав`ярні були працевлаштовані.
Короткий зміст рішень судів першої й апеляційної інстанцій
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 22.03.2019 позов задовольнив частково.
Визнав протиправною та скасував постанову про накладення штрафу від 13.09.2018 №   ДН1235/262/АВ/П/ТД-ФС/543У на суму 111   690 грн, на суму 111   690 грн постанову залишив без змін.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що   зібраними під час судового розгляду справи доказами підтверджено факт допуску позивачем одного робітника ( ОСОБА_2 ) до роботи без укладення з ним трудового договору (без періоду стажування), тоді як щодо іншого працівника ( ОСОБА_3 ) таких обставин не встановлено, тому суд дійшов висновку, що оскаржена постанова є обґрунтовуванню у частині накладення на позивача штрафу у розмірі 111   690 грн (223380/2).
Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 23.07.2019 рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нову постанову про задоволення позовних вимог. Визнав протиправною та скасував постанову ГУ Держпраці №   ДН1235/262/АВ/П/ТД-ФС/543 від 13.09.2018.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд погодився із тим, що наданими до суду матеріалами не підтверджено факту допуску ОСОБА_3 до виконання нею саме трудових обов`язків. Зафіксована у акті фотокопія таких обставин не встановлює, оскільки на ній зображено іншого працівника - ОСОБА_4 , зазначені обставини не спростовані відповідачем в суді апеляційної інстанції. Крім того, колегією суддів зазначається, що з ОСОБА_3 було укладено трудовий договір від 22.08.2018, про що видано наказ від 21.08.2018 №10-к про прийняття її на роботи на посаду бармена з 22.07.2018 та повідомлено територіальний орган ДФС про прийняття працівників на роботу від 21.08.2018.
Також суд зазначив, що станом на час проведення перевірки, а саме 21.08.2018 ОСОБА_2 офіційно була працевлаштована у позивача майже рік і наявність лише письмового договору від 01.09.2017 не може свідчити про те, що вказаний договір був реалізований і ОСОБА_5 була допущена до роботи саме з 01.09.2017, за таких обставин факт допуску ОСОБА_5 до роботи без оформлення трудового договору на час проведення інспекційного відвідування не був встановлений.
З огляду на зазначені обставини справи відсутні підстави для твердження про допущення з боку позивача порушень статей 21, 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), а тому постанова від 13.09.2018 №      ДН1235/262/АВ/П/ТД-ФС/543 про накладення штрафу на позивача, у розмірі 223   380 грн за допущення останнім баристи ОСОБА_2 та бармена ОСОБА_3 до виконання трудових обов`язків без укладання з ними відповідних трудових договорів є протиправною та підлягає скасуванню.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
12 серпня 2019 року ГУ Держпраці звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі у частині відмови у задоволенні позовних вимог.
У скарзі зазначає, що судом апеляційної інстанції неправильно встановлено обставини справи.
Зокрема, зазначає, що посилання позивача на те, що інспектору праці під час інспекційного відвідування  було помилково надано трудовий договір про стажування баристи ОСОБА_2 від 01.09.2017, є необґрунтованими. Даний договір надав інспектору праці сам позивач і жодного іншого договору (в тому числі, і трудового договору від 13.10.2017, на який посилається позивач) надано не було.
Крім того, з письмових пояснень позивача та працівника ОСОБА_6 встановлено, що інший працівник, а саме ОСОБА_3 також була взята на стажування на два дні вже в серпні 2018 року. Вже під час інспекційного відвідування її було прийнято на роботу з 22.08.2018 та 21.08.2018 повідомлено Державну фіскальну службу України про прийняття працівника на роботу з 22 серпня 2018 року.
При цьому,  ФОП ОСОБА_1 зазначає в апеляційній скарзі про допущені порушення та про їх усунення. Зазначає, що ФОП ОСОБА_1 помилково вважає, що усунення порушення не тягне за собою накладення фінансових санкцій.
У відзиві на касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2019 визначено такий склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Рибачук А.І., Стеценко С.Г., скаргу передано судді-доповідачу.
Верховний Суд ухвалою від 09.09.2019 відкрив касаційне провадження.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
У період з 21.08.2018 по 22.08.2018 інспектором праці проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань додержання вимог законодавства про працю.
За результатами інспекційного відвідування складено акт від 22.08.2018 №   ДН-1235/262/АВ (далі - Акт перевірки), згідно з яким зафіксовано порушення позивачем вимог статей 21, 24 КЗпП щодо оформлення трудових відносин.
На підставі зазначено Акта перевірки та встановлених порушень, 13.09.2018 першим заступником начальника Управління Держпраці у Дніпропетровській області прийнято постанову про накладення штрафу №   ДН1235/262/АВ/П/ТД-ФС/543, якою на позивача накладено штраф у розмірі 223   380 грн за допущення останнім баристи ОСОБА_2 та бармена ОСОБА_3 до виконання трудових обов`язків без укладання з ними відповідних трудових договорів.
Позивач не погодилася із цими діями відповідача та звернулася до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у межах доводів касаційної скарги перевірив постановлені у цій справі судові рішення, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №   96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до пункту 7 цього положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Статтею 1 Закону України від 05.04.2007 №   877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №   877-V) визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.       
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295).
За змістом пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1,2,4- 7 цього пункту.
За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (пункт 19 Порядку №295).
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок №509), який визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).
У пункті 2 Порядку №   509 передбачено, що штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.
Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (пункт 3 Порядку №509).
Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд. У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів (пункти 4, 5 Порядку №509).
Відповідно до пункту 8 Порядку №509 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Розгляд справ на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, акта, зазначеного в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку, здійснюється уповноваженими посадовими особами Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
У відповідності до частини третьої статті 24 КЗпП працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Як встановлено судами, під час проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 заперечила, що допускала вищевказаних осіб до виконання трудових обов`язків до моменту укладання трудових договорів та у письмових поясненнях (відібраних у ході відвідування) пояснила, що ОСОБА_3 (стажер, який був на зміні 21.08.2018 згідно із пояснень від 22.08.2018) взята керуючою ОСОБА_7 та на момент проведення відвідування остання їздила до органів ДФС з метою оформлення трудових відносин з нею.
У заявах по суті, позивач зазначила, що 21.08.2018 на зміні у кав`ярні «Фабріка ді кафе» працювали 4 працевлаштовані працівника та був присутній 1 стажер, який не виконував жодних трудових обов`язків, на підтвердження чого надано відповідні трудові договори та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівників на роботу, зокрема:
- трудовий договір від 13.10.2017, наказ від 13.10.2017 року №4 та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівників на роботу від 13.10.2017 року щодо підтвердження факту укладання трудових правовідносин з ОСОБА_2 з фактичним допуском до роботи з 13.10.2017 року;
- трудовий договір від 21.08.2018, наказ від 21.08.2018 №10-к та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівників на роботу від 21.08.2018 щодо підтвердження факту укладання трудових правовідносин з ОСОБА_3 з фактичним допуском до роботи з 22.08.2018.
Щодо трудового договору від 01.09.2017, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 , в якому містяться відомості щодо укладання такого договору на умовах стажування, ФОП ОСОБА_1 пояснила, що такий договір надано перевіряючим помилково з огляду на те, що він втратив чинність у зв`язку з особистими обставинами ОСОБА_5 , на підставі яких остання не змогла приступити до виконання трудових обов`язків з вересня 2017   року та з якою у подальшому укладено трудовий договір від 13.10.2017 року без стажування.
Суди виходили із того, що наданими до суду матеріалами не підтверджено факту допуску ОСОБА_3 до виконання нею саме трудових обов`язків. Зафіксована в Акті перевірки фотокопія таких обставин не встановлює, оскільки на ній зображено іншого працівника - ОСОБА_4 .
Крім того, як встановили суди з ОСОБА_3 було укладено трудовий договір від 22.08.2018, про що видано наказ від 21.08.2018 №10-к про прийняття її на роботу на посаду бармена з 22.08.2018 та повідомлено територіальний орган ДФС про прийняття працівника на роботу від 21.08.2018.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначені обставини спростовують висновки Акта перевірки про допуск ОСОБА_3 до роботи без оформлення трудового договору та наявності з боку позивача порушень статей 21, 24 КЗпП.
Разом із цим, суд апеляційної інстанції правильно не погодився із висновком суду першої інстанції про наявність трудових відносин ОСОБА_2 з 01.09.2017 до 13.10.2017 без оформлення трудового договору.
Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що матеріали справи містять трудовий договір від 13.10.2017 укладений з ОСОБА_2 , наказ від 13.10.2017 №4 про прийняття її на роботу на посаду баристи з 13.10.2017 та повідомлення до територіального органу ДФС про прийняття працівника на роботу вх. № 23312 від 13.10.2017, зазначені обставини підтверджують факт укладання трудових правовідносин з ОСОБА_2 з фактичним допуском до роботи з 13.10.2017.
Крім того, матеріали справи також містять письмовий трудовий договір від 01.09.2017 укладений між ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .
Таким чином, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що станом на час проведення перевірки, а саме 21.08.2018 ОСОБА_2 офіційно була працевлаштована у позивача майже рік і наявність лише письмового договору від 01.09.2017 не може свідчити про те, що вказаний договір був реалізований і ОСОБА_2 була допущена до роботи саме з 01.09.2017, за таких обставин факт допуску ОСОБА_2 до роботи без оформлення трудового договору на час проведення інспекційного відвідування не був встановлений.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції належним чином проаналізував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ретельно дослідив докази у справі, надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для твердження про допущення з боку позивача порушень статей 21, 24 КЗпП, а тому постанова від 13.09.2018 №  ДН1235/262/АВ/П/ТД-ФС/543 про накладення штрафу на позивача, у розмірі 223   380 грн за допущення останнім баристи ОСОБА_2 та бармена ОСОБА_3 до виконання трудових обов`язків без укладання з ними відповідних трудових договорів є протиправною та підлягає скасуванню.
В аспекті наведеного слід зазначити, що відповідно до статті 341   Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції чинній до 08.02.2020, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У касаційній скарзі не наведено доводів, які б ставили під сумнів правильність постанови суду апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, Суд визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
З огляду на викладене, керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15.01.2020 №   460-ІХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", статтями 341- 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
постановив:
Касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 -    без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                             Л.В. Тацій
Судді          :                                                                             А.І. Рибачук
                                                                                                 С.Г. Стеценко