УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/1166/19 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М. 
Категорія 60 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Талько О.Б., 

за участю секретаря судового засідання        Трикиши Ю.О.,        
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі  цивільну справу № 274/1166/19 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про внесення змін у свідоцтва про право власності на спадщину за законом та визнання права власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Вдовиченко Т.М. в м. Бердичеві, 

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом у якому просить внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2015 року посвідчене Бердичівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 4-753 (спадкова справа №203/2014) в частині складу домоволодіння: замість «Житлове домоволодіння складається з трьох будинків: А-1, Б-1, В-1» вказати Житлове домоволодіння складається з двох будинків: А-1, Б-1; внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2015 року посвідчене Бердичівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 4-755 (спадкова справа № 203/2014) в частині складу домоволодіння: замість «Житлове домоволодіння складається з трьох будинків: А-1, Б-1, В-1» вказати Житлове домоволодіння складається з двох будинків: А-1, Б-1; виключити відомості про житловий будинок В-1, загальна площа 76,5 кв.м., житлова площа 57,00 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 670127518104 та визнати за нею право власності на житловий будинок літ. В-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивувала тим, що за життя її батькові, на підставі договору купівлі – продажу від 04.12.1962 року № 8977, посвідченого Бердичівською державною нотаріальною конторою та свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого Бердичівським відділом комунального господарства від 22.05.1962 року належало на праві власності 19/100 ідеальних частин домоволодіння в АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення Бердичівської міської ради народних депутатів № 286 від 29.04.1976 року її батьком ОСОБА_4 на неприватизованій земельній ділянці було побудовано житловий будинок літ. В-1, але правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок не були оформлені. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько – ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати – ОСОБА_5 . Зазначає, що після смерті батьків прийняла та оформила спадщину на 19/100 ідеальних частин домоволодіння в АДРЕСА_1 . Окрім того, зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.2016 року, зареєстрованого Бердичівською державною нотаріальною конторою в реєстрі за № 4-338 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.2016 року зареєстрованого Бердичівською державною нотаріальною конторою в реєстрі за № 4-340 їй належить права на забудовника житлового будинку, зазначеного на плані під літ. В-1 в житловому домоволодінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказує, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Бердичівською державною нотаріальною конторою від 11.02.2009 року № 4-179 інша частина житлового домоволодіння (81/100) належить ОСОБА_2 . Зазначає, що в технічній документації на домоволодіння житловий будинок під літ. В-1 зазначено як складову частину житлового домоволодіння. Проте, будинок під літ. В-1 було побудовано її батьком за власні кошти та на підставі рішення Бердичівської міської ради депутатів трудящих Житомирської області, а тому не може бути об`єктом спільної власності та жодним чином впливати на розмір часток у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що неодноразово зверталася до Бердичівської міської ради із заявою зареєструвати за нею право власності на житловий будинок літ. В-1 по АДРЕСА_1 , проте рішенням № 42516332 від 13.08.2018 року розгляд заяви було зупинено, оскільки було встановлено, що за даною адресою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відкритий розділ на домоволодіння, де зазначено, що будинок під літ. В-1 входить до його складу, тому зареєструвати право власності на житловий будинок, як окремий об`єкт нерухомого майна не є можливим. Окрім того, вказує, що рішенням № 43387661 від 08.10.2018 року їй було відмовлено у державній реєстрації права власності на вказаний будинок у зв`язку з тим, що нею не було усунено обставини, що стали підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 січня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.01.2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що житловий будинок літ. В-1 будучи завершеним будівництвом, але не введеним в експлуатацію, працівниками БТІ включений до складу будинковолодіння АДРЕСА_1 . На підставі довідки БТІ, що містить помилкові відомості, державним нотаріусом було видано свідоцтва від 01.07.2015 року № 4-753 та № 4-755 про право на спадщину за законом, що складається з 19/100 ідеальних частин житлового домоволодіння АДРЕСА_1 , до якого включено три житлові будинки: літ. А-1, літ. Б-1, літ. В-1 та господарські будівлі. На підставі зазначених свідоцтв, як правовстановлюючих документів, за позивачем зареєстровано право власності на 19/100 ідеальних частин вказаного домоволодіння, включно з будинком В-1. Крім того, зазначає, що відповідач також отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 81/100 ідеальних частин домоволодіння АДРЕСА_1 , до якого включено і будинок літ. В-1. Вважає, що включення будинку В-1 до складу домоволодіння при оформлені свідоцтв про право на спадщину, призводить до порушення прав позивача як спадкоємниці забудовника житлового будинку літ. В-1, оскільки виключає її одноосібне право на цей будинок як самостійного об`єкта нерухомості.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обраний невірний спосіб захисту, оскільки віднесення змін до належних їй свідоцтв про право на спадщину за законом від 01.07.2015 року не призведе до очікуваного нею результату - реєстрації житлового будинку під літ. В-1 за адресою АДРЕСА_1 , оскільки запис про даний будинок залишається в свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 11.02.2009 року належному ОСОБА_2 , який позивачкою не оспорюється.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 . Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 були дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_1 
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцем була донька ОСОБА_1 .
Відповідно до рішення Бердичівської міської ради депутатів трудящих Житомирської області від 29.04.1976 № 286 ОСОБА_4 дозволено збудувати новий житловий будинок по проекту Т-20 на своїй ділянці, а старий будинок, який належить йому згідно «Свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння» від 22.05.1962 року, знести після закінчення будівництва нового будинку.
Згідно довідки, КП «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 848 від 09.10.2013 року до будинковолодіння Клари Цеткін м. Бердичів (назву змінено на Романівську) станом на 31.12.2012 року належало: ОСОБА_4 - 5/100 ід. частин будинковолодіння згідно Договору купівлі - продажу від 04.12.1962 р. № 8977 посвідченого Бердичівською державною нотаріальною конторою та 14/100 ід. частин будинковолодіння згідно Свідоцтва на право особистої власності на будинковолодіння виданого Бердичівським відділом комунального господарства від 22.05.1962 р; ОСОБА_2 - 81/100 ід. частин будинковолодіння згідно Свідотва про право на спадщину за заповітом посвідченого Бердичівською державною нотаріальною конторою від 11.02.2009 р. № 4-179. Будинковолодіння складається з житлового будинку А-1 житловою площею - 67,9 кв.м., загальна площа - 81,1 кв.м.; житлового будинку Б-1, житлова площа - 31,9 кв.м., загальна площа - 69,0 кв.м. та житловий будинок В-1 житлова площа - 57,0 кв.м., загальна площа - 76,2 кв.м. З вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_4 побудував житловий будинок на підставі рішення Бердичівської Ради народних депутатів № 286 від 29.04.1976 року. Правовстановлюючі документи на збудований будинок літ. В-1 не були оформлені.
01 липня 2015 року державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Денисенко Г.А. на ім`я ОСОБА_1 було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину спадщини, після смерті ОСОБА_4 , яка складалася 19/100 ід. частин житлового домоволодіння номер АДРЕСА_2 , розташованого на неприватизованій земельній ділянці. Житлове домоволодіння складається з трьох будинків: А-1, Б-1, В-1. Свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку спадкового майна ще не видано.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Денисенко Г.А. 01.07.2015 року, ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем майна ОСОБА_5 , отримала у спадщину 19/200 ідеальних частин житлового домоволодіння АДРЕСА_2 та розташованого на неприватизованій земельній ділянці. З вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що домоволодіння складається з трьох будинків: А-1, Б-1, В-1. 
13 березня 2016 року державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Денисенко Г.А. на ім`я ОСОБА_1 було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину спадщини, після смерті ОСОБА_4 , яка складалася з прав забудовника житлового будинку, зазначеного на плані під літ. В-1 в житловому домоволодінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належала спадкодавцю на підставі рішення Бердичівської міської ради Житомирської області від 29.04.1976 року № 286. Свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку спадкового майна ще не видано.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Денисенко Г.А. 13 березня 2016 року, ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем майна ОСОБА_5 , отримала у спадщину Ѕ частку прав забудовника житлового будинку, зазначеного на плані під літ. В-1 в житловому домоволодінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належали ОСОБА_4 померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина – ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину але не оформила своїх спадкових прав.
Як вбачається з копії технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_2 до складу домоволодіння входить три житлових будинки, а саме: житловий будинок А-1 1960 року забудови, житловий будинок Б до 1917 року забудови та житловий будинок В 1987 року забудови.
З відповіді Бердичівської міської ради Житомирської області від 10.05.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до міської ради щодо присвоєння поштової адреси житловому будинку літ. В-1 в домоволодінні за адресою АДРЕСА_2 . Проте, їй було роз`яснено, що житловий будинок, збудований ОСОБА_4 не введений в експлуатацію, право власності на нього не оформлено, земельна ділянка під зазначеним житловим будинок не приватизована. За таких обставин дане питання може бути винесено на розгляд виконавчого комітету після введення в експлуатацію даного житлового будинку та розподілу домоволодіння між усіма співвласниками.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 13.08.2018 року № 42516332 зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 07.08.2018 року за реєстраційним номером 29530291 для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не в повному обсязі подано документи ( ч. 4 п. 41 Порядку - необхідно надати письмову заяву або договір співвласників про розділ часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна).
Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 08.10.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на приватний житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 не усунула обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.
Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.02.2009 року ОСОБА_2 є спадкоємцем всієї частки майна ОСОБА_6 . Спадкове майна складається з 81/100 ідеальних частин домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_2 , розташованого на землі, яка не приватизована. Домоволодіння складається з 3-х будинків: житловий будинок під літ. А-1 житлової площі 67,9 кв.м., загальною площею 81,1 кв.м., житловий будинок під літ. Б-1, житловою площею 31,9 кв.м., загальною площею 76,5 кв.м. та житловий будинок під літ. В-1 житловою площею 57,0 кв.м. та загальною площею 76,5 кв.м. До домоволодіння належать сарай Г-1, Е-1, погріб п/д, гараж Ж-1.
Звертаючись до суду ОСОБА_1 просила внести зміни на підставі ст.1300 ЦК України у свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.07.2015 та в свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.03.2016 в частині складу домоволодіння: замість «Житлове домоволодіння складається з трьох будинків: А-1, Б-1, В-1» вказати Житлове домоволодіння складається з двох будинків: А-1, Б-1» та визнати за нею право власності житловий будинок, літ. «В-1» по АДРЕСА_1 .
Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (стаття 1278 ЦК України).
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1280 ЦК України встановлено, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.
Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину.
Відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину вносяться нотаріусом до Спадкового реєстру (підпункт 2.2.3 пункту 2.2 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року № 1810/5).
Відповідно до статті 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.
На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.
У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.
З аналізу наведеної статті убачається, що правила ст. 1300 ЦК врегульовують можливість внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за умов, відповідно, відсутності (ч. 1 зазначеної статті) та наявності (ч. 2 зазначеної статті) спору між спадкоємцями. Якщо спору між спадкоємцями не існує, то питання про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину вирішує нотаріус за місцем відкриття спадщини за згодою всіх спадкоємців, що прийняли спадщину. У випадку ж відсутності такої згоди, тобто, за наявності спору, питання про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину на вимогу одного із спадкоємців вирішується судом.
Отже, застосування цього правила є можливим у випадку, коли після видачі свідоцтв про право на спадщину з`являться інші спадкоємці.
За таких обставин, передбачений статтею 1300 ЦК України порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом в постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 758/5329/15 провадження № 61-18376св18.
Із матеріалів справи встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 були дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_1 , а після смерті ОСОБА_5 – ОСОБА_7 . Інших спадкоємців немає.
Фактично позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться до виключення житлового будинку літ. «В-1» по АДРЕСА_2 із складу майна, яке залишилося після смерті її батьків. 
Оскільки виключення майна із складу спадкового майна, на яке видано свідоцтво про право не спадщину не є підставою для внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом в розумінні ст.1300 ЦК України, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про внесення змін у свідоцтво про право на спадщину та похідної вимоги про визнання права власності необхідно відмовити за безпідставністю позовних вимог. 
Позивач не позбавлений можливості захистити порушене право на спадкове іншим шляхом.
Доводи апеляційної скарги скарги ОСОБА_1 зводяться до неможливості зареєструвати її право власності на житловий будинок літ. «В-1» по АДРЕСА_2 в Державному реєстрі речових прав, проте такі вимоги не є предметом позову у справі.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови. 
Керуючись статтями 259,268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 січня 2021 року змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повний текст судового рішення складено 30 березня 2021 року.

Головуючий 

Судді