Ухвала 
16 березня 2021 року
м. Київ
справа № 461/6137/19
провадження № 61-3698ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду                    Воробйової І. А. розглянув касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування на постанову Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у справі за позовом   Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Львівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Управління соціального захисту Львівської міської ради Пастернак Ірини Василівни про позбавлення батьківських прав,
                                                            ВСТАНОВИВ:
Рішенням  Галицького районного суду міста Львова від 03 грудня2019 року позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування задоволено.
Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітніх дітей                        ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволено.
Рішення Галицького районного суду міста Львова від 03 грудня 2019 року скасовано.
Ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Львівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Управління соціального захисту Львівської міської ради Пастернак І. В. про позбавлення батьківських прав  відмовлено.
У березні 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку                               Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, подала касаційну скаргу в якій, заявник просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті                  389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга  Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, не відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 136, 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ: 
Касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування на постанову Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                         І. А. Воробйова