П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
28 січня  2021 року                                                                місто  Київ
                                                                                                           справа № 757/44023/17-ц
                                                                                                  провадження №22-ц/824/2645/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -  Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,
 
сторони:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач -АТ «Державний ощадний банк України»
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом  Кальоновим Дмитром Георгійовичем,
 на рішення Печерського районного суду м.Києва від  3 березня 2020 року, ухвалене у складі судді  Писанець В.А.,
у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тищенко Олександр Іванович про визнання недійсним кредитного договору та договору застави майна,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2017 року  позивач  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсними кредитного договору та договору застави майна.
Позов обґрунтовано тим, що 24 липня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та  фізичною особою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2498, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти в сумі 70000 грн., а позичальник зобов`язувався сплатити банкові проценти за користування цим кредитом та повернути його банкові у визначений договором строк.
Крім того, 24 липня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та  фізичною особою ОСОБА_1 був укладений договір застави майна № 2498, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тищенко О.І.
Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 19 листопада 2013 року задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України» та стягнуто з ОСОБА_1 78789 грн.80 коп. заборгованості за кредитним договором.
Позивач заперечує укладення  кредитного договору та договору застави майна, при цьому посилається на те, що  у графі підпис позичальника підпис виконаний не позивачем, а іншою особою.
В рамках розгляду цивільної справи Голопристанським районним судом Херсонської області  було призначено та проведено судову почеркознавчу експертизу, відповідно до висновку якої, підписи на кредитному договорі № 2498 від 24 липня 2007 року, у кредитній заяві від 23 липня 2007 року, у повідомленні про умови кредитування від 23 липня 2007 року, у протоколі зустрічі з позичальником від 1 серпня 2010 року та у повідомленні від 1 серпня 2010 року за вих..№ 241 про повернення кредиту виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Рішенням Печерського районного суду м.Києва від  3 березня 2020 року  залишено без задоволення позов ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просив рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.  В апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, посилається на те, що  суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази підписання кредитного договору саме повіреною особою позивача, окрім показань самої ОСОБА_2 , в оспорюваних ним договорах не зазначено, що вони підписані повіреною особою позивача та на підставі чого вони підписані. Крім того, позивач в подальшому не ухвалив відповідне підписання (укладення) вказаних договорів його повіреною особою, що свідчить про те, що спірний договір є недійсним в силу ч.1 ст.2015 ЦК України. Також посилається на те, що в силу ст.ст.203, 215 та 548 ЦК України договір застави майна № 2498 від 24 липня 2007 року на забезпечення виконання кредитного договору № 2498 від 24 липня 2007 року, який не укладався і не підписувався ані ОСОБА_1 , а ні ОСОБА_2 на підставі довіреності, також є недійсним, оскільки він не підписувався позивачем, та недійсність  основного зобов`язання (кредитний договір) спричиняє недійсність правочину (договір застави майна) щодо його забезпечення. Однак, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов до невірного висновку про те, що відсутні правові підстави для визнання недійсними оспорюваних договорів, хоч в матеріалах справи наявні всі докази того, що кредитний договір та договір застави є недійсними в силу ст.ст.203 та 215 ЦК України.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.
В судове  засідання  позивач ОСОБА_1 , його представник - адвокат Кальонов Д.Г., представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України», третя особа - приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області не з`явилися вдруге, про день  та час розгляду справи були повідомлені шляхом направлення повідомлення на офіційну електронну адресу, яка зазначена  адвокатом Кальоновим Д.Г. в апеляційній скарзі. Відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.  Причини своєї неявки відповідач та третя особа суду не повідомили. Повідомлена представником позивача причина неявка в судове засідання, а саме термінове відрядження до міста Харків,  судом визнана неповажною, оскільки, по-перше  доказів на підтвердження зазначеної обставини до заяви адвоката Кальонова Д.Г. не надана, по-друге, це повторна неявка представника позивача в судове засідання апеляційного суду,  по третє, неявка в судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду справи. А тому, зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи.
Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І.,  перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, віл 24 липня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Інгулецьке відділення № 7857, правонаступником якого є акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2498, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 70000 грн., а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит,  а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 16,5% річних та комісійні винагороди в порядку, та на умовах та в строки, визначені кредитним договором.
В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, був укладений договір застави майна № 2498 від 24 липня 2007 року, предметом застави є трактор МТЗ - 82.1.26, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 19 листопада 2013 року, яке набрало законної сили  30 листопада 2013 року, у справі № 654/1000/13-ц задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України» та стягнуто на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 78789 грн.80 коп.
Судом також установлено, що ОСОБА_1 21 листопада 2007 року видав на ім`я ОСОБА_2 довіреність,  яку було посвідчено приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршаловою М.В., у якій ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 купити на його ім`я трактор марки МТЗ82.1.26, зареєструвати його у відповідних органах, отримати кредит на його придбання в Інгулецькому відділенні Ощадбанку № 7857 м.Кривий Ріг та передати цей трактор в заставу для забезпечення  виконання його зобов`язань перед банком. Для цього надав право, зокрема,  укласти та підписати кредитний договір, договір застави, отримати кредитні кошти, розписуватись за нього тощо.
Крім того, судом установлено, що спірні договори підписані ОСОБА_2 .
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  договори кредиту та застави укладені сторонами на підставі положень про представництво, з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину,  а належних та допустимих доказів протилежного позивачем суду не надано. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірні договори недійсними, оскільки при їх підписанні ОСОБА_2 , як представник ОСОБА_1 на підставі довіреності, ознайомилась та погодилась з їх умовами, що підтверджується її особистим підписом. Поряд із цим, доводи представника позивача щодо того, що остання спірних договорів не підписувала спростовується обставинами, встановленими судом в іншій справі, які в силу ч.5 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати недійсним спірний договір кредиту, з підстав того, що він не підписувався, ані позивачем, ані його представником,  тому і відсутні похідні підстави, передбачені ст.ст.203, 215 та 548 ЦК України,  для визнання недійсним договору застави.
Такий висновок суду першої інстанції  ґрунтується на встановлених судом обставинах, норми матеріального права судом застосовані вірно, порушень норм процесуального права апеляційним судом не встановлено.
Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін ( ч.4 цієї статті).
У ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника  правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Згідно із ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, встановленій законом.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір  укладається у письмовій формі.
Встановивши, що  кредитний договір  та договір застави від 24 липня 2007 року були підписані уповноваженою ОСОБА_1 особою - ОСОБА_2 , воля  ОСОБА_1 ,  на укладення спірних договорів підтверджується виданою ним 21 липня 2007 року  на ім`я останньої довіреністю, суд першої інстанції  дійшов обґрунтованого та законного  висновку про  безпідставність позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що  відсутність доказів підписання кредитного договору саме повіреною особою позивача, а також не схвалення позивачем в подальшому відповідне підписання  (укладення) вказаних договорів його повіреним, свідчить про те, що оспорюваний ним договір кредиту, є недійсним в силу ч.1 ст.215 ЦК України, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини підписання спірних  кредитного договору та договору застави були предметом дослідження  Голопристанським районним судом Херсонської області при розгляді справи за позовом  ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області  від 19 листопада 2013 року  встановлено, що кредитний договір № 2498 від 24 липня 2007 року, договір застави майна № 2498 від 24 липня 2007 року, видатковий касовий ордер про отримання кредитних коштів підписано ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності, виданої на її ім`я ОСОБА_1 .
Зміст наявної в матеріалах справи довіреності, виданої 21 липня 2007 року ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , підтверджує наміри та волю позивача на укладення кредитного договору  з метою придбання трактора МТЗ82.1.26 та договору застави для забезпечення виконання саме його обов`язків  за кредитним договором перед   Ощадбанком - Інгулецьке відділення Ощадбанку № 7857 м.Кривий Ріг ( а.с.23).
Саме в цьому відділенні 24 липня 2007 року був укладений  кредитний договір № 2498  від імені ОСОБА_1 .  Крім того, в цей же день  у цьому ж відділенні був укладений і договір застави майна № 2498, в якому зазначено, що  договір укладений ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 . Заставою майна забезпечується виконання зобов`язань  заставодавця ОСОБА_1 , що випливають з кредитного договору від 24 липня 2007 року № 2498 ( п.п.1, 2, 3 договору застави).
Зазначене дає підстави для висновку, що спірні кредитний договір та договір застави підписані були уповноваженою ОСОБА_1 особою.
Сам по собі факт не зазначення в кредитному договорі про те, що від імені ОСОБА_1 діє ОСОБА_2 на підставі довіреності від 21 липня 2007 року,    не дає підстав вважати, що  у ОСОБА_1 було відсутнє волевиявлення на укладення спірного договору. При цьому слід зазначити, що довіреність від 21 липня 2007 року, на підставі якої діяла ОСОБА_2 ,   ОСОБА_1 відкликана не була, недійсною не визнавалася. 
За таких обставин підстави, передбачені ч.ч.1, 3 ст.203, ст. 548 ЦК  України, для визнання кредитного договору та договору застави недійсними відсутні.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом  Кальоновим Дмитром Георгійовичем, - залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м.Києва від  3 березня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна 
 
Судді
                                                                                                   Л.Д. Поливач

                                                                                                    А.М. Стрижеус