УХВАЛА

04 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 520/1607/2020
адміністративне провадження № К/9901/6326/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевченко Дар`ї Станіславівни на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2021 року у справі №520/1607/2020 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці у Харківській області №1167 від 1 липня 2019 року "Про зміни істотних умов державної служби";

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці у Харківській області №08-03/382 від 3 грудня 2019 року, яким    звільнено ОСОБА_1 з державної служби;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу АПК та СКС Головного управління Держпраці у Харківській області з дати звільнення;

- стягнути з Головного управління Держпраці у Харківській області на користь      ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення з посади до дня поновлення;

- стягнути з Головного управління Держпраці у Харківській області    на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн завданої моральної шкоди.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2021 року, позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держпраці у Харківській області №08-03/382 від 3 грудня 2019 року, яким    звільнено ОСОБА_1 з посади начальника відділу нагляду в АПК та СКС у зв`язку зі скороченням посади державної служби відповідно до пункту 1 частини першої  статті 87 Закону України "Про державну службу", пункту 1  статті 40 КЗпП;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду в АПК та СКС Головного управління Держпраці у Харківській області з 3 грудня 2019 року;

- стягнуто з Головного управління Держпраці у Харківській області на користь     ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 4 грудня 2019 року до 29 липня 2020 року включно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, представник позивача звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її  засобами поштового зв`язку 23 лютого 2021 року.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року й постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2021 року у справі №520/1607/2020 в частині відмови у визнанні протиправним та скасуванні наказу Головного управління Держпраці у Харківській області №1167 від 1 липня 2019 року «Про зміни істотних умов державної служби» та в частині відмови у стягненні моральної шкоди і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 

У касаційній скарзі, як підставу для відкриття касаційного провадження, скаржник покликається на пункт 1 частини четвертої  статті 328 КАС України та зазначає, що судом апеляційної інстанції під час прийняття оскаржуваної постанови не були враховані висновки Верховного Суду  щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 31 липня 2019 року у справі №804/2613/16. Однак правовідносини у цій справі не є подібними до правовідносин, які склались у справі №520/1607/2020, з огляду на суб`єктний склад та умови застосування правових норм.

Так, у справі №804/2613/16 правовідносини склались у зв`язку зі звільненням молодшого радника юстиції з посади прокурора Відділу нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби Управління нагляду в кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Натомість, у справі №520/1607/2020 правовідносини виникли з підстав звільнення позивача з посади начальника відділу нагляду в АПК та СКС ГУ Держпраці у зв`язку зі  скороченням посади державної служби відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».  

Відповідно до пункту першого частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у  частині першій  цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Проте, в порушення вимог пункту 1 цієї статті, скаржник жодної постанови Верховного Суду, прийнятої у подібних правовідносинах, не наводить.

Варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Одночасно, Верховний Суд звертає увагу, що лише загальні посилання на неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах за відсутності посилання на саму норму права, щодо застосування якої суд апеляційної інстанції не врахував висновків Верховного Суду не є належним обґрунтуванням підстав касаційного  оскарження у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги в частині, зокрема, зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.  Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судами попередніх інстанцій рішення прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевченко Дар`ї Станіславівни належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2021 року у справі №520/1607/2020.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевченко Дар`ї Станіславівни на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2021 року у справі №520/1607/2020 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М.       Мартинюк,
Суддя      Верховного Суду