ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 р.	Справа № 480/3375/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета,  м. Суми, повний текст складено 02.12.19 року по справі № 480/3375/19
          за позовом       Державного підприємства "Кролевецьке лісомисливське господарство"  
          до       Головного управління Державної податкової служби у Сумській області               
          про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Державне підприємство "Кролевецьке лісомисливське господарство" звернулось до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС в Сумській області: від 22.08.2019 року №0003871401 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 123835,00 грн., в тому числі 99068,00 грн. податкового зобов`язання та 24767,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій;  від 22.08.2019 року №0003881401 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем частина чистого прибутку комунальних унітарних підприємств, що вилучаються до бюджету на суму 311381,00 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 року адміністративний позов Державного підприємства "Кролевецьке лісомисливське господарство" задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС в Сумській області від 22.08.2019 року №0003871401, №0003881401. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області на користь Державного підприємства "Кролевецьке лісомисливське господарство"  суму судового збору в розмірі 6528,24 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної податкової служби у Сумській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 року та ухвалити постанову, якою відмовити  позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно вказано на обов`язок відповідача надати розрахунок суми собівартості товару з детальним переліком складових, оскільки законодавством покладено обов`язок скласти регістри бухгалтерського обліку і нести відповідальність за дані, що в них відображаються, саме на платників, а не на контролюючі органи. Стверджує, що розрахунок собівартості безоплатно переданої продукції, який зазначено в акті перевірки, є повністю обґрунтованим контролюючим органом, оскільки його було здійснено на підставі регістрів бухгалтерського обліку підприємства, наданих позивачем під час перевірки. Вказує, що в порушення п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України з 01.04.2016 року по 31.03.2019 року позивачем безпідставно завищено «Інші витрати операційної діяльності» у сумі 514243 грн., внаслідок чого встановлено заниження податку на прибуток підприємства в сумі 92564 грн. (514243*18% - ставка податку на прибуток згідно зі ст.136 ПК України) та заниження частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами на суму 311381 грн. ((514243-99068)*75%, де 514243 – сума на яку занижений фінансовий результат до оподаткування, 99068 – сума донарахованого податкового зобов`язання, 75% - ставка податку відповідно до п.1 Порядку №138). Стосовно здійснення позивачем безоплатної передачі продукції на підставі наказів Державного агенства лісових ресурсів України, зазначає, що позивач не може бути звільненим від відповідальності за порушення норм податкового законодавства відповідно до даної обставини. Вказує, що перевіркою також встановлено здійснення позивачем поточного ремонту зовнішньої каналізації житлових будинків, які обліковуються на позабалансовому рахунку підприємства, проведеного ФОП ОСОБА_1 згідно договору №1/6 від 06.06.2017 року. Зауважує, що в жодному з документів, складеному позивачем з ФОП ОСОБА_1 , не вказано, ремонт зовнішньої каналізації яких саме житлових будинків було проведено. Стверджує, що ремонт каналізації житлових будинків, які не використовуються у господарській діяльності позивача, є безоплатно наданими послугами у розумінні п.п.140.5.10 п.140.5 ст.140 ПК України, тому позивач повинен був збільшити фінансовий результат на нарахувати умовний продаж на суму безоплатно наданих послуг по ремонту каналізації житлових будинків. Вказує, що в порушення п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.140.5.10 п.140.5 ст.140 ПК України встановлено заниження позитивної суми різниць, які виникають відповідно до ПК України на суму 36138 грн., що призвело до заниження податку на прибуток на суму 6504 грн. (36138*18% - ставка податку на прибуток). Зазначає, що надана позивачем ліцензія на централізоване водопостачання не має ніякого відношення до здійснення водовідведення (проведено ремонт каналізації), а в жодному з договорів, складених з мешканцями будинків, не визначено обов`язок підприємства стосовно ремонту зовнішньої каналізації. Вважає, що жодна з обставин, наведених в позовній заяві, не впливає на обов`язковість підприємства дотримуватись вимог чинного законодавства, а тому не може бути підставою для скасування законно прийнятих податкових повідомлень-рішень.
Державне підприємство "Кролевецьке лісомисливське господарство" подало до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 року без змін. Зазначає, що відповідачем не доведено та не відображено в акті перевірки, яка сума собівартості продукції була підтверджена перевіряючим, а саме які складові таких витрат враховано перевіряючим, а які складові та на яку суму визнаються відповідачем безпідставними. Вказує, що перевіряючим розраховано та взято до уваги суми витрат підприємства, які включають і суму витрат по акту, який взагалі не досліджувався перевіряючим, не надано суму детального переліку та суми собівартості товару, та не обґрунтовано яким чином було здійснено розрахунок собівартості, зазначеного в акті перевірки. Стверджує, що відповідачем не доведено, яку саме суму та за якими видами позивачем було віднесено до інших витрат операційної діяльності підприємства, операції з безоплатної передачі товарів не за їх собівартістю, а враховуючи ринкові ціни на лісоматеріали. Вважає, що акт перевірки не містить конкретних порушень позивачем норм, а ґрунтується на загальних формулюваннях, без посилання на конкретні первинні та облікові документи.  
Представник відповідача в судовому засіданні наполягав на задоволенні апеляційної скарги.
Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, рішення суду першої інстанції просив залишити в силі.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що податковим органом було проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.04.2016 року по 31.03.2019 року, за результатами якої складено акт перевірки від 25.07.2019 року №859/18-28-14- 01/00993001/66.
За результатами перевірки відповідачем встановлено порушення підприємством вимог п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1. ст.134 ПКУ, а саме занижено податок на прибуток за рахунок завищення собівартості безоплатно переданої лісопродукції на суму 92564 грн.; вимог п.57.1 ст.57 ПКУ, п.1 ст.11-1 Закону України від 21 вересня 2006 року №185-V «Про управління об`єктами державної власності», п.1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями в результаті чого занижено частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138, а саме встановлені порушення (завищення витрат) в ході проведення перевірки підприємства вплинули на збільшення чистого прибутку та відповідно на збільшення частини чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету на суму 311 381 грн.;  вимог п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п.140.5.10 п.140.5 ст.140 ПКУ, а саме занижено податок на прибуток за рахунок заниження податкових різниць внаслідок не включення до їх складу безоплатно наданих послуг по ремонту каналізації житлових будинків (квартири, розташовані в будинках, не є власністю підприємства) на суму 6504 грн.
За результатами перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення від 22.08.2019 року №0003871401, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток в загальному розмірі 123835,00 грн. та №0003881401, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем частина чистого прибутку комунальних унітарних підприємств, що вилучається до бюджету в розмірі 311381,00 грн.
Підставами для винесення спірних податкових повідомлень-рішень стало, на думку податкового органу, безпідставне завищення позивачем «Інших витрат операційної діяльності» за перевіряємий період за рахунок завищення вартості безоплатно переданої продукції., у зв`язку із чим фінансовий результат до оподаткування було занижено. Крім того, підприємством було надано безоплатно послуги із ремонту каналізації житлових будинків, а тому підприємство повинно було збільшити фінансовий результат на суму безоплатно наданих послуг по ремонту каналізації житлових будинків, квартири яких є приватизованими (т.1 а.с. 25-30).
Не погодившись із податковими повідомленнями – рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність винесених податкових повідомлень-рішень, обов`язок доведення на якого покладено в силу ч.2 ст.77 КАС України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
За змістом пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно зі ст.134 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).
Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Відповідно до п.135.1 ст.135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, що повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно з п.п.5.4. розділу II П (С) БО 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва» у статті "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" показується виробнича собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) та/або собівартість реалізованих товарів (робіт, послуг), визначена відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого  наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 №318 (20027-00) (далі по тексту - П(С)БО 16 «Витрати»), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248 (із змінами).
Відповідно до п.п.5.5 розділу II П (С) БО 25  «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва» у статті "Інші операційні витрати" наводяться адміністративні витрати, витрати на збут, а також собівартість реалізованих оборотних активів (крім готової продукції, товарів і фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та груп вибуття; відрахування на створення резерву сумнівних боргів і сума списаних безнадійних боргів; втрати від знецінення виробничих запасів; втрати від операційних курсових різниць; визнані економічні санкції; відрахування для забезпечення відшкодування наступних операційних витрат; інші витрати, що пов`язані з операційною діяльністю підприємства. У цій статті також відображається належна до сплати за звітний період відповідно до законодавства сума податків і зборів. Витрати від первісного визнання біологічних активів і сільськогосподарської продукції та витрати від зміни вартості поточних біологічних активів також наводяться у цій статті.
Згідно з П(С)БО 16 «Витрати», витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.
Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.
Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.
Не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього П(С)БО 16 «Витрати»; витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.
Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.
До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.
Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві.
Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.
До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту).
До складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві продукції, виконанні робіт або наданні послуг, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.
До складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат, зокрема відрахування на соціальні заходи, плата за оренду земельних і майнових паїв, амортизація, втрати від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів), зменшеної на її справедливу вартість, та витрат на виправлення такого технічно неминучого браку.
До складу загальновиробничих витрат включаються: витрати на управління виробництвом (оплата праці апарату управління цехами, дільницями тощо; відрахування на соціальні заходи й медичне страхування апарату управління цехами, дільницями; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо); амортизація основних засобів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення; амортизація нематеріальних активів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення; витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення; витрати на вдосконалення технології й організації виробництва (оплата праці та відрахування на соціальні заходи працівників, зайнятих удосконаленням технології й організації виробництва, поліпшенням якості продукції, підвищенням її надійності, довговічності, інших експлуатаційних характеристик у виробничому процесі; витрати матеріалів, купівельних комплектуючих виробів і напівфабрикатів, оплата послуг сторонніх організацій тощо); витрати на опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інше утримання виробничих приміщень; витрати на обслуговування виробничого процесу (оплата праці загальновиробничого персоналу; відрахування на соціальні заходи, медичне страхування робітників та апарату управління виробництвом; витрати на здійснення технологічного контролю за виробничими процесами та якістю продукції, робіт, послуг); витрати на охорону праці, техніку безпеки і охорону навколишнього природного середовища; інші витрати (внутрішньозаводське переміщення матеріалів, деталей, напівфабрикатів, інструментів зі складів до цехів і готової продукції на склади; нестачі незавершеного виробництва; нестачі і втрати від псування матеріальних цінностей у цехах; оплата простоїв тощо).
Загальновиробничі витрати поділяються на постійні і змінні.
До змінних загальновиробничих витрат належать витрати на обслуговування і управління виробництвом (цехів, дільниць), що змінюються прямо (або майже прямо) пропорційно до зміни обсягу діяльності. Змінні загальновиробничі витрати розподіляються на кожен об`єкт витрат з використанням бази розподілу (годин праці, заробітної плати, обсягу діяльності, прямих витрат тощо), виходячи з фактичної потужності звітного періоду.
До постійних загальновиробничих витрат відносяться витрати на обслуговування і управління виробництвом, що залишаються незмінними (або майже незмінними) при зміні обсягу діяльності. Постійні загальновиробничі витрати розподіляються на кожен об`єкт витрат з використанням бази розподілу (годин праці, заробітної плати, обсягу діяльності, прямих витрат тощо) при нормальній Нерозподілені постійні загальновиробничі витрати включаються до складу собівартості реалізованої продукції (робіт, послуг) у періоді їх виникнення. Загальна сума розподілених та нерозподілених постійних загальновиробничих витрат не може перевищувати їх фактичну величину.
Згідно матеріалів справи Державне агентство лісових ресурсів України у відповідності  до Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 року №1482 та Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 року №521  прийняло накази «Про безоплатну передачу матеріальних цінностей» (т.1 а.с. 80-103). 
На підставі зазначених наказів  позивач здійснив безоплатну передачу власної виробленої лісової продукції на баланс  інших державних підприємств, які підпорядковані Державному агентству лісових ресурсів України, про що було складено відповідні акти приймання-передачі (т.2 а.с. 2-15).
Так, позивачем передано лісопродукцію на баланс державним підприємствам лісової галузі на підставі наступних наказів Державного агентства лісових ресурсів:
- згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 13.09.2017 року №411 з балансу підприємства було передано лісопродукцію на баланс Державного підприємства «Ізмаїльське лісове господарство»; 
- згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 15.11.2017 року №568 з балансу підприємства було передано лісопродукцію на баланс Державного підприємства «Одеське лісове господарство»;
- згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 12.12.2017 року №723 з балансу підприємства було передано лісопродукцію на баланс Державного підприємства «Мисливське господарство «Низи»; 
- згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 07.03.2018 року №152 з балансу підприємства було передано лісопродукцію на баланс Державного підприємства «Саратське лісове господарство»; 
- згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 25.04.2018 року №321 з балансу підприємства було передано лісопродукцію на баланс Державного підприємства «Саратське лісове господарство»; 
- згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 04.06.2018 року №439 з балансу підприємства було передано лісопродукцію на баланс Державного підприємства «Мисливське господарство «Суми»; 
- згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 06.06.2018 року №456 з балансу підприємства було передано лісопродукцію на баланс Державного підприємства «Врадіївське лісове господарство»; 
- згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 19.07.2018 року №627 з балансу підприємства було передано лісопродукцію на баланс Державного підприємства «Врадіївське лісове господарство»; 
- згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 19.09.2018 року №816 з балансу підприємства було передано лісопродукцію на баланс Державного підприємства «Врадіївське лісове господарство»; 
- згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 07.11.2018 року №935 з балансу підприємства було передано лісопродукцію на баланс Державного підприємства «Веселинівське лісове господарство»; 
- згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 07.11.2018 року №939 з балансу підприємства було передано лісопродукцію на баланс Державного підприємства «Врадіївське лісове господарство»; 
- згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 06.12.2018 року №1080 з балансу підприємства було передано лісопродукцію на баланс Державного підприємства «Березівське лісове господарство» (т.1 а.с. 80-103). 
Саме на виконання наказів Держлісагентства про безоплатну передачу лісопродукції підприємство передало лісопродукцію та відобразило зазначені суми за рахунком 94 «Інші операційні витрати». 
Листом від 30.07.2019 року вих. № 138 Державне підприємство «Саратський лісгосп» повідомило, що згідно наказу ДАЛРУ від 07.03.2018 року № 152 та акту приймання-передачі від 23 березня 2018 року підприємство отримало від Державного підприємства «Кролевецьке лісомисливське господарство» пиловник на суму 62550,95 грн. без ПДВ (або 75061,14 грн. з ПДВ). Також, згідно наказу ДАЛРУ від 25.04.2018 року № 321 та акту приймання-передачі від 17 травня 2018 року підприємство отримало від Державного підприємства «Кролевецьке лісомисливське господарство» пиловник на суму 110859,40 грн. без ПДВ (або 133031,28 грн. з ПДВ). Дохід від безоплатно одержаних оборотних активів в сумі 208092,42 грн. у звіті Державного підприємства «Саратське лісове господарство» «Звіт про фінансові результати за 2018 рік», форма № 2 віднесено до складу інших операційних доходів (т.1 а.с.104).
Листом від 30.07.2019 року вих. № 239 Державне підприємство «Врадіївське лісове господарство» повідомило, що протягом 2018 року, згідно наказів ДАЛРУ та актів приймання-передачі ДП «Кролевецьке ЛМГ» проведено безоплатну передачу лісопродукції їхньому підприємству на загальну суму 524960,45 грн. Тому, ДП «Врадіївське ЛМГ» при складанні річної звітності за 2018 рік, дохід від безоплатно одержаної лісопродукції в сумі 524960,45 грн. було включено до складу інших операційних доходів у Ф№2 «Звіт про фінансові результати» та до рядку 01 «Податкової декларації з податку на прибуток підприємства» (т.1 а.с. 105).
Листом від 01.08.2019 року вих. № 174 Державне підприємство «Одеське лісове господарство» повідомило, що протягом 2017 року , згідно наказів ДАЛРУ та актів приймання-передачі від 30.11.2017 року, ДП «Кролевецьке ЛМГ» проведено безоплатну передачу лісопродукції їхньому підприємству на загальну суму 103158,13 грн. Тому ДП «Одеське лісове господарство» при складі річної звітності за 2017 рік, дохід від безоплатно одержаної продукції в сумі 103158,13 грн. було включено до складу інших операційних доходів у Ф-2 «Звіт про фінансові результати» та до рядку 01 «Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2017 рік» (т.1 а.с. 106).
Листом від 02.08.2019 року вих. № 58 Державне підприємство «Березівське лісове господарство» повідомило, що протягом 2018 року, згідно наказу ДАЛРУ № 1080 від 06.12.2018 року «Про безоплатну передачу матеріальних цінностей» та акту-приймання-передачі від 28.12.2018 року ДП «Кролевецьке ЛМГ» провело безоплатну передачу лісопродукції їхньому підприємству на загальну суму 189234,55 грн. Тому, ДП «Березівське ЛГ» при складанні річної звітності за 2018 рік дохід від безоплатно одержаної лісопродукції в сумі 189234,55 грн. було включено до складу інших операційних доходів у Ф № 2 «Звіт про фінансові результати» та рядку 01 «Податкової декларації з податку на прибуток підприємств» (т.1 а.с. 107).
Листом від 05.07.2019 року вих. № 182 Державне підприємство «Веселинівське лісове господарство» повідомило  , що протягом 2018 року, згідно наказів ДАЛРУ та актів приймання-передачі ДП «Кролевецьке ЛМГ» проведено безоплатну передачу лісопродукції їхньому підприємству на загальну суму 91874,10 грн. Тому, ДП «Веселинівське ЛГ» при складанні річної звітності за 2018 рік, дохід від безоплатно одержаної лісопродукції в сумі 91874,10 грн. було включено до складу інших операційних доходів в Ф № 2 «Звіт про фінансові результати» та до рядку 01 «Податкової декларації з податку на прибуток підприємства» (т.1 а.с. 108).
Листом від 06.08.2019 року вих. № 56 Державне підприємство «Мисливське господарство «Суми» повідомило , що протягом 2018 року згідно наказів ДАЛРУ та актів приймання-передачі ДП «Кролевецьке ЛМГ» проведено безоплатну передачу лісопродукції їхньому підприємству на загальну суму 45017,16 грн. Тому, ДП «МГ «Суми» при складанні річної звітності за 2018 рік дохід від безоплатно одержаної лісопродукції в сумі 45017,16 грн. було включено до складу інших операційних доходів у Ф № 2 «Звіт про фінансові результати» та до рядку 01 «Податкової декларації з податку на прибуток підприємства» (т.1 а.с. 109).
Листом від 06.08.2019 року вих. № 137 Державне підприємство «Ізмаїльське лісове господарство» повідомило, що в 2017 році згідно наказу ДАЛРУ №411 від 13.09.2017 р. та акту приймання-передачі ДП «Кролевецьке ЛМГ» проведено безоплатну передачу лісопродукції їхньому підприємству на суму 160017,82 грн. Тому, ДП «Ізмаїльське лісове господарство» при складанні річної звітності за 2017 рік, дохід від безоплатно одержаної лісопродукції в сумі 160017,82 грн., було включено до складу інших операційних доходів у Ф № 2 «Звіт про фінансовий результат» та до рядку 01 «Податкової декларації з податку на прибуток підприємства» (т.1 а.с. 110).
Таким чином, усіма підприємствами, які отримали на баланс безоплатно передану продукцію від позивача по актам приймання-передачі, дохід було включено до річної звітності, включено до складу інших операційних доходів у Ф№2 «Звіт про фінансові результати» та до рядку 01 «податкової декларації з податку на прибуток підприємств».
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог   ст. 77 КАС України  обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.
Проте, у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
В обґрунтування наявності порушень з боку позивача податковий орган посилається на те, що при безоплатній передачі лісопродукції на інші лісові господарства при визначенні собівартості продукції підприємством враховувалася вартість (ціна) лісопродукції за ринковими цінами на лісоматеріал (франко-нижній склад), а тому собівартість здійснена позивачем невірно.
При цьому, при розгляді справи відповідачем взагалі не доведено  та не відображено в акті перевірки, яка сума собівартості продукції була підтверджена перевіряючим, а саме які складові таких витрат було враховано перевіряючим, а які складові та на яку суму визнається безпідставним відповідачем.
Так, зазначено лише, що собівартість за спірний період складає 548442,63 грн, що включає загальну  суму заготівельних витрат та транспортних витрат, про що відображено на стор. 8 акту перевірки
Однак, відповідач не надав розшифрування сум підтвердженої собівартості продукції, яку він підтвердив, тобто не довів яка саме сума та які саме витрати не були враховані перевіряючим та є спірними. Посилання лише на загальну суму відомостей по рахунку 232, а саме суми безоплатної  передачі  товарів, не може бути підставою  для обґрунтованості таких висновків.
Також, податковий орган не надав пояснення яким чином та які сум були включені у заготівельні витрати, які були на суму 451542,31 грн. підтверджені. В акті перевірки перелічені лише номери рахунків бухгалтерського обліку. Аналогічно зазначено рахунки щодо транспортних витрат на суму 96900,32 грн. Представник відповідача вказує, що розшифрувати таку суму не можливо, оскільки оремо не зазначалося такі дані, лише вказано загальну суму.
В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача - бухгалтер підприємства зазначала, що суму собівартості податковим органом визначне невірно, оскільки списання товару відбувалося з іншого рахунку, у витрати було включено суму собівартості переданої продукції, а не виготовленої продукції, як зазначає відповідач, сума витрат була відображена не на підставі даних рах. 232 бухгалтерського обліку підприємства.
Слід зазначити, що надані податковим органом додатки до акту перевірки, складені одноособово інспектором, який здійснював таку перевірку, представниками позивача такі додатки не підписані, що підтверджується матеріалами справи.
В акті перевірки податковим органом підтверджується менша сума переданої продукції - 12294045,52грн. , саме на цю суму було розраховано перевіряючим собівартість продукції, розрахована сума заготівельних та транспортних витрат.  
Позивачем до суду надано письмові пояснення із відображенням переліку та розшифровки собівартості лісопродукції, переданої безоплатно згідно актів передачі та зазначає , що при формуванні вартості матеріалів для безоплатної передачі сума становить 1288974,99 грн., що є більшою, ніж сума, досліджена перевіряючим.
Згідно пояснень представника відповідача нею не було враховано суму  по акту безоплатної передачі товару від 01.08.2018, даний акт не надавався на перевірку. Разом із тим, дана сума впливає на загальну суму витрат підприємства.
В судовому засіданні представник відповідача  зазначила, що перевіряючим було встановлено собівартість продукції, але не собівартість переданої продукції, а собівартість виробленої, яка є різною.
Позивачем до суду надано детальну розшифровку складових витрат собівартості продукції, зокрема зазначено, що було включено рентну плату за користування лісовими ресурсами, покупні матеріали, комплектуючи, роботи та послуги виробничого характеру, основна та додаткова заробітна плата, відрахування на соціальні заходи, паливо  на технологічні цілі, витрати на утримання та експлуатацію обладнання, загальновиробничі витрати, транспортні витрати, інші витрати. 
Представник відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції не заперечувала, що такі складові включаються до собівартості продукції, але пояснити, які суми та витрати було підтверджено під час перевірки та які залишаються спірними представник відповідача пояснити не змогла.
Таким чином перевіряючим було розраховано та взято до уваги суми витрат підприємства, які включають і суму витрат по акту, який взагалі не досліджувався перевіряючим, не надано суму детального переліку та суми собівартості товару, та не обґрунтовано яким чином було здійснено розрахунок собівартості, який зазначено в акті перевірки. Відповідача не доведено яку саме суму та за якими видами позивачем було віднесено до інших витрат операційної діяльності підприємства операції з безоплатної передачі товарів не за їх собівартістю, а враховуючи ринкові ціни на лісоматеріал.
Також, актом перевірки не підтверджується, яку саму суму витрат підприємством неправомірно було включено при визначенні фінансового результату до оподаткування, зокрема безпідставно завищено «Інші витрати операційної діяльності»
Як зазначає позивач, підприємство сформувало показники собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) за спірний період  на підставі відповідних регістрів бухгалтерського обліку та первинних документів та відображають витрати пов`язані з лісопродукцією.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на здійснення розрахунку собівартості безоплатно переданої продукції на підставі регістрів бухгалтерського обліку підприємства, наданих позивачем під час перевірки.
Колегія суддів зазначає, що дані доводи апеляційної скарги не впливають на обов`язок відповідача довести спірні складові витрат собівартості, що ним зроблено не було, оскільки акт перевірки не містить конкретних порушень норм, а ґрунтується на загальних формулюваннях, без посилання на конкретні первинні та облікові документи.
Таким чином, не зрозуміло з якими господарськими операціями пов`язано нібито завишення собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) - безоплатно переданої продукції, на яку суму та які саме види складових витрат собівартості підприємства є спірними, а яка сума та які складові підтверджені перевіряючим.
Посилання відповідача на заниження частини чистого прибутку (доходу),  пов`язані з висновком контролюючого органу про завищення позивачем собівартості переданих безоплатно  товарів (робіт, послуг) у 2015 році, які не знайшли свого відображення в ході розгляду даної справи, відтак не може вважатися обґрунтованим і збільшення суми грошового зобов`язання з частини чистого прибутку.
Як передбачено Податковим кодексом України фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму перерахованої безповоротної фінансової допомоги (безоплатно наданих товарів, робіт, послуг) особам, що не є платниками податку (крім фізичних осіб), та платникам податку, які оподатковуються за ставкою 0 відсотків відповідно до   пункту 44   підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу, крім безповоротної фінансової допомоги (безоплатно наданих товарів, робіт, послуг), перерахованої неприбутковим організаціям, внесеним до Реєстру неприбуткових установ та організацій на дату такого перерахування коштів, передачі товарів, робіт, послуг, для яких застосовується положення підпункту 140.5.9 цього пункту.
Слід зазначити, що отримувачі безоплатно переданої продукції від позивача є платниками податку на прибуток, про що ними зазначалося у відповідних листах, а тому фінансовий результат позивачу не може бути збільшено із врахуванням норми п.п.140.5.10 п.140.5 ст.140 ПК України, оскільки такі підприємства є платниками відповідного податку.
Крім того, за результатами перевірки відповідачем встановлено заниження підприємством податку на прибуток за рахунок заниження податкових різниць внаслідок не включення до їх складу безоплатно наданих послуг по ремонту каналізації житлових будинків (квартири, розташовані в будинках, не є власністю підприємства) на суму 6504 грн.
Так, сторонами не заперечується, що підприємство має на балансі 3 житлових будинки (обліковуються на рахунку 109 «Інші основні засоби»). Всі квартири (за винятком однієї) у період, що перевірявся, перебували в приватній власності інших осіб. Нарахування амортизаційних відрахувань на залишки неприватизованої площі (площа під`їздів та 1 квартири) нараховуються у бухгалтерському обліку та не нараховуються у податковому обліку, тобто не включаються до витрат підприємства.
У спірний період ФОП ОСОБА_1 згідно договору №1/6 127/2 від 06.06.2017 року здійснено поточний ремонт зовнішньої каналізації житлових будинків ДП "Кролевецьке лісомисливське господарство" (т.2 а.с. 19, 20). Отримання послуг підтверджено актом приймання виконаних будівельних робіт за липень 2017 року від 06.07.2017 року на суму 36138,00 грн. Розрахунки здійснено у безготівковій формі у повному обсязі (т.2 а.с. 22-24).
В бухгалтерському обліку операція відображена наступним чином: Д-т 232 "Утримання будівель" К-т 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками".
Доводи апелянта про те, що житлові будинки не використовуються позивачем у господарській діяльності, оскільки майже всі квартири (окрім однієї квартири) приватизовані мешканцями, колегія суддів відхиляє, оскільки даного факту судом не встановлено, а відповідачем відповідні докази надані не були.
Крім того, при проведенні перевірки не було враховано, що приватизованими є саме квартири, а не житлові будинки. Житлові будинки знаходяться на балансі підприємства, що не заперечується відповідачем та підтверджується висновками, викладеними в Акті перевірки.
Також, матеріали справи не містять доказів того, що житлові будинки не використовуються в господарській діяльності підприємства. Так, в Акті перевірки відповідач підтверджує, що приватизованими є не всі квартири. Наявність хоча б однієї неприватизованої квартири, яка використовується як службове житло вже свідчить про використання в господарській діяльності принаймні одного житлового будинку (якого саме - в Акті перевірки не зазначається).
При цьому, враховуючи той факт, що одна квартира не є приватизованою, зважаючи на те, що житловий будинок знаходиться на балансі підприємства, перевіряючим не відображено та не встановлено (не виокремлено), яка саме сума все ж таки не є безоплатно наданою послугою для власника такої квартири.   
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що позивачем фізичним особам згідно укладених договорів надаються послуги із централізованого питного водопостачання та вигребу стоків. Дані послуги надаються фізичним особам. ФОП ОСОБА_1 надав послуги із ремонту вигрібної ями, яка також включається до послуги із вигребу стоків та включається у вартість тарифу на отримані послуги мешканцям будинку.
Так, роботи по ремонту каналізації житлових будинків ДП “Кролевецьке лісомисливське господарство”, що виконані ФОП ОСОБА_1 , оплачені підприємством в повному обсязі, що підтверджує відповідач в акті. Відповідно, роботи, виконані ФОП ОСОБА_1 , не є безоплатно наданими в розумінні ст.14 ПК України.
З урахуванням вищенаведеного, доводи відповідача щодо правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень від 22.08.2019 року №№0003871401, №0003881401 є помилковими.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, які підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).  
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Суд зазначає, що доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені в суді першої інстанції та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було.
Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 року по справі № 480/3375/19  залишити без змін.
 . 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  01.03.2021 року