ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3171/21 Справа № 175/1972/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства “Українська транспортна страхова компанія” на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства “Українська транспортна страхова компанія” до ОСОБА_1 про визнання договору страхування недійсним, -

в с т а н о в и л а:

       У червні 2020 року ПрАТ “Українська транспортна страхова компанія” звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору страхування недійсним.
       Вказували, що під час перевірки наданих відповідачем ОСОБА_1 пояснень щодо обставин настання ДТП, ПрАТ “Українська транспортна страхова компанія” отримало відповідь з Волинської митниці Державної фіскальної служби України, згідно якої автомобіль марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був останній раз переміщений на територію України через митний кордон 28 вересня 2017 року. 
       Зазначали, що на дату вчинення ДТП 17 травня 2019 року автомобіль знаходився на території України незаконно, з перевищенням строку транзитного переміщення та порушення терміну належної реєстрації, а відповідач керував даним транспортним засобом не маючи на те законних підстав, так як керував автомобілем з простроченим терміном перебування цього автомобіля у митному режимі «транзит» на території України. ПрАТ “Українська транспортна страхова компанія” зазначає, що відповідач не відноситься до осіб, відповідальність яких застрахована за полісом №АО/0025927 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
       Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати недійсним поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0025927 від 18 березня 2019 року.
       Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» відмовлено. 
       В апеляційній скарзі ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду встановленим у справі обставинам, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував наступного: транспортний засіб марки Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ввезено на територію України в митному режимі “транзит”; Конвенція, про тимчасове ввезення від 26 червня 1990 року не регулює питання тимчасового ввезення транспортного засобу в митному правовому режимі “транзит”, транспортний засіб був постійно зареєстрований у відповідних реєстраційних органах іноземної держави (Польщі); спірний автомобіль на дату вчинення ДТП знаходився на території України незаконно, з перевищенням строку транзитного переміщення та порушенням терміну належної реєстрації, відповідач керував даним транспортним засобом, не маючи на те законних підстав, так як керував автомобілем з простроченим терміном перебування цього автомобіля у митному режимі “транзит” на території України. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 березня 2019 року між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_1 укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0025927 (а.с.8). Даним полісом був забезпечений транспортний засіб марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) у розмірі 100 000 грн., а за шкоду заподіяну життю і здоров`ю постраждалих осіб встановлено ліміт у розмірі 200 000 грн. Строк дії полісу з 30 березня 2019 року по 19 червня 2019 року.
       17 травня 2019 року о 13-25 год. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки «Infiniti EX-37», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що підтверджується повідомленням страхувальника щодо події від 17 травня 2019 року (а.с.10-12).
       Місцевим судом також встановлено, що страхувальником за даним полісом, яким застраховано відповідальність в частині заподіяння шкоди майну внаслідок експлуатації автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є особа, відмінна від тієї, яка здійснила ввезення даного автомобіля на територію України. 
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували незаконне володіння транспортним засобом ОСОБА_1 , а лист Державної фіскальної служби України Волинська митниця ДФС №ФОП-2214/20/03-70-07 від 06 серпня 2019 року (а.с.9) про те що переміщення в Україну транспортного засобу марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було здійснено 28 вересня 2017 року є неналежним доказом на обґрунтування незаконності володіння та неправомірного користування зазначеним автомобілем ОСОБА_1 , оскільки факт керування автомобілем третьою особою в певний момент часу не спростовує обставин ввезення автомобіля громадянином Польщі для особистих потреб. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
       Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
       Частинами першою, другою статті 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
       Порядок укладення і початок дії договору страхування визначено у статті 18 Закону України «Про страхування», відповідно до якої для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.
       Відповідно до статті 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.
       Судом установлено, що сторони при укладенні договору страхування досягли згоди щодо усіх його істотних умов. Крім того, він укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, що свідчить про дотримання вимог законодавства щодо змісту і форми цього правочину.
       Загальні підставі недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України, згідно з якою підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.
       Додаткові підстави недійсності договору страхування зазначені у статті 998 ЦК України та статтею 29 Закону України «Про страхування», якими передбачено, що договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку або об`єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації.
       Відповідно до п.10.4 статті 10 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” під час в`їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов`язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування "Зелена картка" або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності. 
       Посилання апелянта на те, що спірний автомобіль на дату вчинення ДТП знаходився на території України незаконно, з перевищенням строку транзитного переміщення та порушенням терміну належної реєстрації, тому відповідач керував даним транспортним засобом, не маючи на те законних підстав, так як керував автомобілем з простроченим терміном перебування цього автомобіля у митному режимі “транзит” на території України не є підставою для визнання внутрішнього договору страхування цивільно-правової відповідальності недійсним.
       Відповідно до п.1.4 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки за страховим полісом від 18 березня 2019 року презюмовано була застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка правомірно експлуатувала транспортний засіб, з`ясування питання чи відноситься ОСОБА_1 до таких осіб, впливає на те, чи є ДТП страховим випадком та не має відношення до підстав визнання недійсності страхового полісу. 
       Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що належних і допустимих доказів на спростування презумпції правомірності правочину, встановленої статтею 204 ЦК України, позивачем не надано, що є його процесуальним обов`язком.
       Посилання апелянта на те, що Конвенція про тимчасове ввезення від 26 червня 1990 року не регулює питання тимчасового ввезення транспортного засобу в митному правовому режимі “транзит”, транспортний засіб був постійно зареєстрований у відповідних реєстраційних органах іноземної держави (Польщі), не спростовують висновків місцевого суду та не впливають на результат вирішення справи.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства “Українська транспортна страхова компанія” залишити без задоволення.

       Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 22 лютого 2021 року.

               Головуючий:                                                 Демченко Е.Л.

               Судді:                                                         Куценко Т.Р.
       
                                                                                 Макаров М.О.