ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 лютого 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/4059/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 ( суддя першої інстанції Горбалінський В.В.) в адміністративній справі №160/4059/20 за позовом   ОСОБА_1   до  Головного управління Держспоживслужби в Дніпропетровській області   треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "Нібулон",  Дніпропетровська обласна рада  про визнання протиправним дій,- 
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Дніпропетровська обласна рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство “НІБУЛОН”, в якій позивач просив визнати протиправними дії ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про надання у листі від 28.12.2018 року за №6.2.1828831 та у листі від 15.03.2019 року за №6.02.1905320 погоджень на затвердження зон санітарної охорони поверхневого джерела водопостачання – каналу Дніпро – Кривий Ріг в межах населеного пункту с. Мар`янське Апостолівського району Дніпропетровської області.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати.
Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "Нібулон" в надісланому до суду письмовому відзиві просило суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до    ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України    справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, проте, у призначені судові засідання не з`явився, про причини неявки, у тому числі про поважність останніх, суду не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно з ч. 5                ст. 205 КАС України, у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. До позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.
До позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.
Відповідно до п. 4 ч. 1    ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.
Отже, адміністративний позов особи, яка не суб`єктом владних повноважень, може бути залишений без розгляду у разі повторної неявки без поважних причин позивача та у разі, якщо його не прибуття у судові засідання перешкоджає розгляду справи.
Системний аналіз вищезазначених норм процесуального закону дозволяє дійти висновку, що залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених ч.5 ст.205, п.4 ч.1 ст.240 КАС України, можливе виключно за наявності сукупності таких умов: належне повідомлення позивача про дату, час і місце судового засідання; відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі; повторна неявка позивача в судове засідання (підготовче засідання) без поважних причин або неповідомлення ним про причини такої неявки; неможливість розгляду справи по суті за відсутності позивача; відсутність вимоги відповідача щодо розгляду справи по суті на підставі наявних у ній доказів.
Таким чином, при вирішенні питання про залишення позовної заяви без розгляду суд повинен з`ясувати чи належним чином позивача було повідомлено про судовий розгляд справи; наявність/ відсутність поважних причини неприбуття позивача, наявність/відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності та чи перешкоджає неявка позивача розгляду справи.
Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, відображеним в постанові від 19.09.2018 року по справі № 826/10538/17, що враховується судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 5    ст. 242 КАС України.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для залишення позовної заяви без розгляду були висновки суду першої інстанції щодо безпідставної неявки позивача та його представника у судові засідання, призначені на 24.11.2020, 08.12.2020 та 22.12.2020, неповідомлення суду про причини такої неявки та неподання клопотань про розгляд справи за їх відсутності.
Між тим, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції не встановлював наявність неможливості розгляду справи по суті за відсутності позивача, що є обов`язковою складовою при вирішенні питання щодо залишення адміністративного позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1    ст. 240 КАС України.
Відповідно до приписів    ст. 205 КАС України    судом першої інстанції не було зазначено обставин неможливості розгляду справи за неявки позивача.
При цьому, необхідно зауважити, що явка позивача до суду, обов`язковою судом першої інстанції не визнавалась, та не було посилання на неможливість розгляду справи по суті на підставі наявних у ній доказів. За наслідками неявки у судове засідання судом не було прийнято процесуального рішення щодо визнання причини неявки неповажною.
Суд першої інстанції в своїй ухвалі не зазначає, чому саме справу не може бути розглянуто у відсутність позивача на підставі наявних в матеріалах справи документів та доказів. Фактично судом не встановлено та не вказано обставин, що роблять розгляд справи у відсутність позивача неможливою, а отже не встановлено і наявності підстав для залишення адміністративного позову без розгляду при повторній неявці позивача в судове засідання.
Суд також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у п. 29 постанови від 27.05.2020 року у справі №9901/11/19, що «Законодавче формулювання частини п`ятої    статті 205 КАС України    «… якщо неявка перешкоджає розгляду справи» означає, що суд може розглянути позов по суті, однак не зобов`язаний цього робити. Це законодавче формулювання змістовно викладено у вигляді умови, яка в кожному конкретному випадку (правовій ситуації, казусові) повинна оцінюватися окремо в межах відповідних спірних правовідносин, які диктують її застосування.».
Також, матеріалами справи встановлено, що представник позивача звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із клопотаннями про проведення судових засідань, призначених на 24.11.2020, 08.12.2020 та 22.12.2020 року, в режимі відеоконференція, проте, у зв`язку з відсутністю технічної можливості забезпечити проведення вказаних судових засідань в режимі відеоконференції, судом було відмовлено в задоволенні вказаних клопотань. 
Однак, 22.12.2020 від представник позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, в якому останній просив відкласти розгляд даної справи та наступну дату судового засідання обрати з урахуванням вільних залів для відеоконференції у Шостому апеляційному адміністративному суді або Касаційному господарському суду у складі Верховного Суду або Окружному адміністративному суді м. Києва або Київському окружному адміністративному суді задля забезпечення права на участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, а тому неявку позивача або його представника у судове засідання 22.12.2020 не можна вважати такою, що повторно відбулась без неповідомлення суду про причини такої неявки.
Крім того, колегія суддів наголошує, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі "Голдер проти Великої Британії" від 21.02.1975р., ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.
Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки зазначеним обставинам, а тому дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви без розгляду з підстав повторної неявки позивача чи його представника до суду.
Відповідно до п. 4 ч. 1    ст. 320 КАС України    підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями    243,    250,    311,    312,    315,    320,    321,    328,    329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 в адміністративній справі №160/4059/20  скасувати.
Справу №160/4059/20  направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті    291, пунктом 2 частини 5 статті    328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складено 18 лютого 2021 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва