УХВАЛА        
 
10 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 138/2182/17
провадження № 61-19452ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,                 Коротенка Є. В.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Могилів-Подільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Могилів-Подільський МВ ДВС Центрально-Західного                МУ МЮ), ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості по аліментам,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом          до ОСОБА_2 , треті особи: Могилів-Подільський МВ ДВС Центрально-Західного МУ МЮ, ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по аліментам на сина ОСОБА_3 ,                          ІНФОРМАЦІЯ_1 , за 2014 рік в розмірі 40 549 грн та за 2015 рік в розмірі 21 532 грн.
 
Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментам у розмірі 62 081 грн, а саме: за 2014 рік у розмірі 40 549 грн та за 2015 рік у розмірі 21 532 грн. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Задовольняючи позов ОСОБА_1 місцевий суд виходив з того, що між сторонами виник спір щодо розміру заборгованості по аліментах, при тому, що розмір аліментів нараховувався державним виконавцем відповідачу відповідно до частини 2 статті 195 СК України, як непрацюючій особі, тобто без врахування доходів відповідача як підприємця, про які стало відомо під час розгляду справи в суді, строк для подання позивачем заяви про поновлення виконавчого провадження сплив, а відповідач не визнає правомірність нарахування та суму заборгованості. 
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив з того, що позивач, яка була стягувачем за виконавчим листом, звернулася до суду не із скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, чи скасування постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що рішення суду було виконане неповністю, а із позовною заявою про стягнення заборгованості по аліментам з тих підстав, що у зв`язку з неврахуванням під час здійснення розрахунку певних видів доходів відповідача-боржника, виконавець невірно розрахував суму аліментів до сплати.
 
У грудні 2020 року  ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного суду від                 13 листопада 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 1 та пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.
 
Предметом позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Могилів-Подільський МВ ДВС Центрально-Західного МУ МЮ, ОСОБА_3 , є стягнення заборгованості по аліментам, ціна позову в загальному розмірі становить 62 081 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб                               (2 102 грн ? 100 = 210 200 грн), а тому справа № 138/2182/17 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.
 
Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. 
 
При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Вказівка в резолютивній частині постанови Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2020 року про можливість її оскарження до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене в малозначній справі.
 
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що                        суд   відмовляє  у  відкритті   касаційного   провадження  у  справі,   якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Крім того, Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких                       державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня                  1997 року).
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2020 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
                                                              УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від                  13 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Могилів-Подільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості по аліментам відмовити.

Судді:	В. С. Жданова  	
 	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко