ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

24 березня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 730/288/20
Головуючий у першій інстанції – Луговець О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/20/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Харечко Л.К.,
суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.,
секретарі – Позняк О.М., Поклад Д.В.,

учасники справи: позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 30 липня 2020 року у складі судді Луговець О.А., повний текст якого складений 05.08.2020 у м. Борзна, Чернігівської області,

                                      У С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29.05.2007 № СNBTAU00150039, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Банк надав відповідачці кредит в розмірі 9 568,00 дол США на строк до 28.05.2014, а остання зобов`язувалась повернути зазначені кошти та сплатити відсотки за користування ними в строки та порядку, встановлених цим кредитним договором.
12.12.2012 сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору № СNBTAU00150039, відповідно до умов якої, сума заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди, була зменшена на 123,93 дол США, а саме: відсотки у розмірі 0,00 дол США, комісія у розмірі 0,00 дол США, пеня у розмірі 123,93 дол США.
Оскільки ОСОБА_1 не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, тобто, належним чином умови договору не виконувала, станом на 26.02.2020 виникла заборгованість в сумі 22 491,30 дол США, яка складається з наступного: 3 091,95 дол. США – заборгованість за тілом кредиту; 3 856,87 дол США – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 232,39 дол США – заборгованість по комісії за користування кредитом; 15 310,09 дол США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.  
Вказану суму заборгованості Банк просив стягнути з відповідачки, також просив стягнути понесені ним судові витрати.
Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 30 липня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № СNBTAU00150039 від 29.05.2007 станом на 26.02.2020 в сумі 10 448,82 дол США, з яких: 3 091,95 дол США – борг за тілом кредиту, 3 856,87 дол США – борг по відсоткам за користування кредитом, 3 500,00 дол США – пеня за несвоєчасність виконання договірних зобов`язань. Стягнуто з відповідачки на користь позивача 3 844,64 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на не повноту та невірність встановлення обставин справи, порушення норм чинного законодавства.
Доводи скарги зводяться до того, що заявлена до стягнення сума боргу за тілом кредиту в сумі 3 095,95 дол США, що на 14,93 дол США перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту, зазначений у рішенні суду від 15.07.2015 у справі № 730/262/15-ц та на 1 930,53 дол США заявлених у повідомленні Банку про повернення суми кредиту в повному обсязі, тобто, судом не з`ясовано, яким чином за період з 2015 по 2020 рік зросло тіло кредиту.
Не враховано судом і те, що Банк вже звертався у 2015 році з позовом до відповідачки про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СNBTAU00150039 від 29.05.2007 і рішенням суду позов було задоволено, звернуто стягнення на предмет застави для задоволення грошових вимог Банку, які, серед іншого, включали тіло кредиту і штрафи, повторне стягнення яких за даним рішенням суду фактично буде подвійним стягненням.     
Вважає, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору, а право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Отже, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. 
Також на виконання рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15.07.2015 у справі № 730/262/15-ц відповідачка передала Банку предмет застави – автомобіль LANOS НОМЕР_1 в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором, для його реалізації, проте, АТ КБ «ПриватБанк» протягом чотирьох років його не реалізував, не надав суду будь – яких доказів на підтвердження того, що ним вживались якісь заходи для продажу автомобіля. 
У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вказуючи на те, що рішення апеляційного суду від 15.07.2015 про звернення стягнення за предмет застави не виконано до цього часу через відсутність купівельного попиту за ціною, визначеною в рішенні суду, проте, наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет застави не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.
Що стосується доводів скарги про неправомірне збільшення кредитором суми основного зобов`язання, то звертає увагу на те, що оскільки, відповідач не надала доказів самостійної сплати страхових платежів згідно договорів страхування, Банком у відповідності до п. 2.1.3, п. 2.2.7 кредитного договору 26.05.2015 був сплачений страховий платіж за рахунок кредитних коштів, що збільшило розмір основного зобов`язання на 10,93 дол США. 
Вислухавши суддю – доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного висновку. 
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом стороною позивача не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц.
Встановлено, що 29.05.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CNBTAU00150039, згідно з умовами якого Банк повинен був надати позичальниці кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_2 на строк з 29.05.2007 по 28.05.2014 включно у розмірі 9 568,00 дол на купівлю автомобіля «DAEWOO LANOS TF69Y», а також у розмірі 34 грн для сплати за реєстрацію предмета застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування, та у розмірі 3 340,00 дол на сплату страхових платежів у випадках та згідно з порядком, передбачених п. 2.1.3, п. 2.2.7 даного договору, 95,68 дол на сплату страхового платежу по договору особистого страхування на 1 рік та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 95,68 дол у момент надання кредиту зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 6.2 договору. Періодом сплати є період з 20 по 25 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 187,00 дол для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п. 1.1, п. .2.4, п. 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,00 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.   
Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає застава автомобіля «DAEWOO LANOS TF69Y» (розділ 7 договору). 
Крім того, відповідно до п. 4.1 кредитного договору при порушенні позичальником будь – якого зобов`язання, передбаченого п. 2.2.2, п. 2.2.3, п. 7.5 цього договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожний день прострочки.
12.12.2012 між сторонами була укладена додаткова угода до кредитного договору № CNBTAU00150039 від 29.05.2007, за умовами якої сторони погодили зменшити суму заборгованості позичальника по пені 123,93 дол США, визначили новий строк кредитування - до 25.12.2015 та погашення кредиту провадити у строки відповідно до Графіка (додаток № 1), за весь період неналежного виконання зобов`язань по сплаті кредиту передбачили неустойку позичальника перед банком в розмірі 100 % від неналежно сплачених відсотків, винагороди, встановили термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором тривалістю 50 років.
Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 04.06.2015 у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору № CNBTAU00150039 від 29.05.2007 позов Банку задоволений, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CNBTAU00150039 від 29.05.2007 в сумі 3 670,59 дол США, що за курсом 15,76 (відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.12.2014) дорівнює 57848,50 грн, вилучено у ОСОБА_1 та передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль «Daewoo» марки LANOS TF69Y, рік випуску 2007, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля LANOS НОМЕР_1 , рік випуску 2007, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Звернуто стягнення на вказаний предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.
Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 15.07.2015 рішення суду першої інстанції від 04.06.2015 змінено, абзац 2 резолютивної частини викладено в наступній редакції: «в межах суми заборгованості за кредитним договором № CNBTAU00150039 від 29.05.2007 станом на 30.12.2014 в розмірі 57848,5 грн (що складається з заборгованості за кредитом в сумі 3670 доларів США, що еквівалентно 48556,88 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 250,71 доларів США, що еквівалентно 3951,19 грн, заборгованості по комісії за користування кредитом 68,35 доларів США, що еквівалентно 1077,19 грн та 4263,24 грн пені, що еквівалентно 270,51 доларів США) звернути стягнення на предмет застави - автомобіль LANOS TF69Y, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем або на публічних торгах за початковою ціною 47 935,00 грн, застосувавши заходи щодо передачі предмета застави в управління на період до його реалізації, а саме: з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України».
В іншій частині рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 04.06.2015 залишено без змін.
Як вбачається із матеріалів справи і не оспорюється сторонами Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши ОСОБА_1 можливість користуватися кредитними коштами, проте, остання своїх зобов`язань належним чином не виконувала, тіло кредиту, відсотки, комісійні платежі сплачувала нерегулярно, у зв`язку з чим, Банком нараховувались штрафні санкції.
Згідно з розрахунком, наданим позивачем, станом на 26.02.2020 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 22 491,30 дол США, яка складається з наступного: 3 091,95 дол. США – заборгованість за тілом кредиту, 3 856,87 дол США – заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 232,39 дол США – заборгованість по комісії за користування кредитом, 15 310,09 дол США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а. с. 4-6).
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини.
Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Так, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Кодексу).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлено обов`язок позичальник повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).
За правилом статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з ч. 2 цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін – календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 2 зазначеної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина 4 статті 631 ЦК України).
Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Встановлено, що позичальник порушила умови кредитного договору, що призвело до виникнення кредитної заборгованості.
Як вже зазначалось вище, відповідно до умов укладеного сторонами кредитного договору при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,00 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Також, при порушенні позичальником будь – якого зобов`язання, передбаченого п. 2.2.2, п. 2.2.3, п. 7.5 цього договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожний день прострочки.  За умовами додаткової угоди була зменшена сума заборгованості позичальника по пені - 123,93 дол США з визначенням нового строку кредитування, та за весь період неналежного виконання зобов`язань по сплаті кредиту була встановлена неустойка в розмірі 100 % від неналежно сплачених відсотків, винагороди, встановили термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором.
Отже, колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині визнання обгрунтованими вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу за тілом кредиту в розмірі 3 091,95 дол США та боргу по відсотках за користування кредитом в розмірі 3 856,87 дол США.
Що стосується часткового задоволення позовної вимоги про стягнення пені за несвоєчасність виконання договірних зобов`язань, а саме зменшення її розміру з 15 310,09 дол США до 3 500,00 дол США, то і в цій частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, адже, суд, при визначенні розміру пені, яка підлягає стягненню з позичальниці, дотримався принципів розумності, співмірності, пропорційності та обґрунтованості міри відповідальності з оцінкою дійсного розміру збитків.
Відповідно до положень статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 статті 574 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що звернення стягнення на предмет застави – автомобіля «Daewoo» марки LANOS TF69Y в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором і повторне стягнення такої заборгованості за даним рішенням суду фактично є подвійним стягненням, а також, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору, оскільки, вказане рішення стосується не дострокового стягнення кредиту, а звернення стягнення на заставу, згідно з яким кредитна заборгованість погашається лише в межах вартості предмета застави. Крім того, наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором саме по собі не свідчить про закінчення строку дії договору та припинення грошового зобов`язання, а отже, стягнення заборгованості за рішенням, що оскаржується у даній справі, не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 361/7543/17, в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі 705/2298/15-ц.
Доводи скарги про те, що тіло кредиту, яке просив стягнути позивач у позові, безпідставно перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту, зазначеного та стягнутого у рішенні суду від 15.07.2015 у справі № 730/262/15-ц, до уваги апеляційним судом не сприймаються, оскільки спростовуються умовами кредитного договору. 
Зокрема, відповідно до п. 2.2.7 Договору, позичальник надає Банку належним чином оформлені, в тому числі, Договір страхування заставного майна, Договір страхування наземного транспорту і Договір особистого страхування позичальника. У випадку не подання позичальником Банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів по погодженим з Банком Договорам страхування, Банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту відповідно до п. 2.1.3 договору. Позичальник зобов`язується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу і сплатити кошти за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування Банком страхового платежу.
Оскільки матеріали справи не містять доказів про самостійну сплату позичальницею страхових платежів відповідно до договорів страхування, вказані страхові платежі були сплачені Банком за рахунок кредитних коштів, що й збільшило розмір основного зобов`язання. Тобто, у разі не вчинення цих дій боржником, страхування здійснює Банк з відповідним корегуванням розміру заборгованості. 
Аналогічна правова позиція викладені у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі 759/14741/19.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, є слушними і сприймаються до уваги судом апеляційної інстанції, суд вважає, що рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 30 липня 2020 року є законним і обґрунтованим, а тому, скасуванню не підлягає. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 30 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складений 29.03.2021.

Головуюча                                 Судді: