ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 606/2249/19	Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/12/21 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 307010000   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Ходоровський М. В., Шевчук Г. М., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
та Дохвата В.М., Явної М.М. та їх
  представників 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 правонаступником якого є ОСОБА_2 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2020 року (ухвалене суддею Малярчук В.В., дату складання повного тексту не зазначено) у цивільній справі № 606/2249/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:
       В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.
       В обґрунтування позову вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 після смерті якого залишилось спадкове майно - жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , побудований його батьками у 1939 року.
       Після смерті батька він вступив в управління спадковий майном, оскільки забрав особистий одяг батька та взуття, дві сокири, три молотки, два молоти і зубила для добування та обробітку каменю, дві бритви і користується ними до сьогоднішнього дня. 
       Крім того, після смерті батька вступив в управління належною йому Ѕ частиною даного житлового будинку - постійно проводив його поточні ремонти. Мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , за життя встигла оформити свідоцтво на право власності на вказаний житловий будинок. Звертатись в нотаріальну контору за оформленням свідоцтва про право на спадщину відносно вказаного будинку немає правових підстав оскільки правовстановлюючі документи на померлого батька позивача відсутні, а тому звернувся до суду із вказаним позовом.
       На підставі наведеного просив визнати за ним право власності, в порядку спадкування за законом, на Ѕ частину вказаного будинку . 
       Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
       Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.
       Вказав, що під час розгляду справи ОСОБА_2 визнав його позовні вимоги та підтвердив факт його вступу у володіння й управління спадковим майном.
       Зазначив, що ОСОБА_4 не була одноособовим власником спірного майна, що підтверджується нормами діючого на той час законодавства та належністю йому батькової спадщини.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 , апеляційну скаргу заперечив і вказав, що відповідач ОСОБА_2 є сином позивача, а відтак визнання ним позову не є підставою для його задоволення.
       Зазначив, що за життя ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 не ставив під сумнів та не оспорював її право приватної власності на спірний житловий будинок.
       Вказав, що докази по справі свідчать про те, що ОСОБА_1 своєчасно не скористався своїм правом на звернення до суду, при цьому поважних причин пропуску строку позовної давності не надав.
       Звертає увагу, що обов`язкова частка ОСОБА_1 , при дотриманні вимог чинного законодавства складає 1/4 частки житлового будинку, а не 1/2, як вказує позивач у позові.
       Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Золотниківської сільської ради Теребовлянського району 17.04.2020 року, позивач-апелянт по справі ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
       Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 24.12.2020 року до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . 
       В судовому засіданні правонаступник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подану апеляційну скаргу підтримав і вказав, що у 2011 році він розібрав зруйнований житловий будинок по АДРЕСА_2 та частину (одну кімнату) житлового будинку по АДРЕСА_1 (будинки були спареними), на місці яких збудував новий житловий будинок площею 145 м/кв в якому проживає по даний час.
       Батько ОСОБА_1 склав заповіт на його ім`я на житловий будинок по АДРЕСА_2 , у якому батько постійно проживав, а тому, оформивши свої спадкові права після смерті батька він має право претендувати на успадкований батьком житловий будинок по АДРЕСА_2 .
       Представник ОСОБА_2 - адвокат Бочан І.П. апеляційну скаргу підтримав і вказав, що незважаючи на те, що ОСОБА_4 проживала у спірному будинку, вона не прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_1 , тому що не заявила про свої права нотаріусу чи суду.
       Зазначив, що ОСОБА_2 вказаний відповідачем у справі, оскільки він розібрав частину спірного будинку та збудував новий житловий будинок і проживає в ньому. ОСОБА_2 в суді першої інстанції визнавав позов та прийняття батьком спадщини після смерті дідуся, який помер у ІНФОРМАЦІЯ_4, оскільки йому на той час було 13 років і він це пам`ятає, на що суд не звернув увагу.
       Вказав, що ОСОБА_2 заочне рішення Теребовлянського районного суду від 13.10.2020 року, після відмови у його перегляді, як заочного рішення, в апеляційному порядку не оскаржував.
        ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала, опираючись на доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Додатково пояснила, що позивач ОСОБА_1 є її батьком і йому було відомо про оформлення у 1989 році його матір`ю ОСОБА_4 права власності на спірний будинок за собою та отримання свідоцтва про право власності на будинок. Крім того, ОСОБА_1 було відомо про те, що ОСОБА_4 заповіла належний їй житловий будинок своїй онуці ОСОБА_3 , оскільки в сімейному колі це питання обговорювалося неодноразово.
       Спір між ними виник лише тоді коли її брат ОСОБА_2 вирішив узаконити збудований ним новий будинок на місці будинку АДРЕСА_2 та частини будинку АДРЕСА_1 (будинки були спареними).
       Вона заперечує і заперечувала прийняття їх батьком ОСОБА_1 спадщини після смерті у ІНФОРМАЦІЯ_4 дідуся ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2), оскільки позивач таких доказів суду не надав, а наявність в позивача інструментів не свідчить про те, що він їх взяв в будинку своїх батьків протягом 6 місяців після смерті батька.
       Представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав і вказав, що спору між батьком ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та її братом ОСОБА_2 , який є відповідачем по справі, не було, але у такий спосіб, вони хотіли позбавити ОСОБА_3 права власності на успадкований нею будинок АДРЕСА_1 та через суд узаконити збудований її братом новий будинок на місці будинку АДРЕСА_3 .
       13 жовтня 2020 року рішенням Теребовлянського районного суду задоволено позов ОСОБА_3 та визнано за нею право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що залишилась, на підставі заповіту ОСОБА_4 . До участі у справі були залучені всі можливі зацікавлені особи та сільська рада. У справі було постановлено заочне рішення і ОСОБА_2 подавалася заява про перегляд заочного рішення, однак після відмови суду у перегляді заочного рішення він його з грудня 2020 року в загальному порядку до суду апеляційної інстанції не оскаржував.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
       Судом встановлено, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами в АДРЕСА_2 належав подружжю ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2) на праві спільної сумісної власності.
        ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 і його частину будинку успадкувала його дружина ОСОБА_4 проживаючи у спірному будинку як на час відкриття спадщини так і до своєї смерті.
       На підставі рішення виконкому Золотниківської сільської ради № 19 від 27 квітня 1989 року "Про оформлення права власності на жилі будинки" ОСОБА_4 оформила за собою право власності на цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами в АДРЕСА_2 та отримала свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок. 
       Згідно з заповітом від 20.09.1989 року ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_3 (в подальшому прізвище ОСОБА_3 ) належний їй житловий будинок в с. Золотники. 
        ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 померла і після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з спірного житлового будинку.
       Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла лише його дружина ОСОБА_4 , вступивши в управління спадковим майном та проживаючи у спірному будинку на час відкриття спадщини.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає, що спірні правовідносини регулюються чинним законодавством, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин.
       Відповідно до ч.1 ст. 22 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
       Згідно ч.1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. 
       Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. 
       Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
       Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:
1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;
2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
       Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
       Встановивши, що після смерті ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2), який помер у ІНФОРМАЦІЯ_4, спадщину прийняла його дружина ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2) вступивши в управління спадковим майном суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.
       Звертаючись з позовом позивач ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку, який збудували його батьки у 1939 році в АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що лише він успадкував його після смерті батька ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як на доказ прийняття ним спадщини вказував на те, що після смерті батька він вступив в управління спадковий майном, оскільки забрав особистий одяг батька та взуття, дві сокири, три молотки, два молоти і зубила для добування та обробітку каменю, дві бритви і користується ними до сьогоднішнього дня.
       Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Позивач ОСОБА_1 не надав суду достовірних та достатніх доказів про те, що він прийняв спадщину після смерті свого батька.
       Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
       Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
       Відповідач ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем спірного майна за заповітом і яка залучена до участі у справі ухвалою Теребовлянського районного суду від 16.10.2019 року, заперечувала факт прийняття спадщини позивачем, в тому числі і на підставі пояснень ОСОБА_2 , якому на той час було 13 років, та стверджувала про відсутність спору між позивачем ОСОБА_1 (батьком) та відповідачем ОСОБА_2 (сином), який не є належним відповідачем у справі.
       Визнання позову відповідачем ОСОБА_2 , який не претендував на спірне майно при житті ОСОБА_4 не є достовірним та достатнім доказом прийняття у ІНФОРМАЦІЯ_4 його батьком спадщини.
       Належним відповідачем у даному випадку є ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 .
       Крім того, визнання позову лише одним відповідачем не є підставою для задоволення позову.
       За вказаних обставин пред`явлення позову позивачем до ОСОБА_2 та визнання ним позову за наявності заперечень ОСОБА_3 не дає підстав для задоволення позову.
       Крім того, в суді апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Теребовлянського районного суду від 13.10.2020 року у справі №606/2815/19 визнано за ОСОБА_3 право власності на частину житлового будинку, що в АДРЕСА_1 , згідно із технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений Теребовлянським бюро технічної інвентаризації станом на 11 червня 2018 року, а саме: на приміщення 1-3 площею 3.50 кв.м, приміщення 1-4 площею 12.80 кв.м, приміщення 1-5 площею 3.20 кв.м, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . На час розгляду справи апеляційним судом вказане рішення набрало законної сили і в апеляційному порядку оскаржено не було.
       Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 не була одноособовим власником спірного майна, спростовуються матеріалами справи та позивачем по справі недоведено належними і допустимими доказами те, що він прийняв спадщину після смерті батька.
       Крім того, за життя ОСОБА_4 її право власності на спірний будинок не було оспорено та позивачем не порушувалось питання про його право власності на частину будинку аж до 2019 року.
       Враховуючи вказане суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції з підстав наведених в апеляційній скарзі.
       Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       На підставі ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Судове рішення є законним та обгрунтованим, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
       Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони в межах ними понесених.        
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 березня 2020 року залишити без змін.
       Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
       Повний текст постанови складено 18 лютого 2021 року.

Головуючий                                                                Бершадська Г.В.

Судді:                                                                        Ходоровський М.В.

                                                                               Шевчук Г.М.