ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2021 року	Львів	Справа № 452/2208/17 пров. № А/857/1988/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,
за участі секретаря судового засідання      Стельмаха П.П.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2020 року (головуючого судді Пташинського І.А. ухвалене у письмовому провадженні в м. Самбір) у справі №452/2208/17 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, третя особа в.о. заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби України Скоромного Ярослава Ігоровича про скасування постанови про порушення митних правил № 3419/20900/17 від 7 серпня 2017 року,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.08.2017 звернулася в суд з позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, третя особа в.о. заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби України Скоромного Ярослава Ігоровича в якому просить скасувати постанову про порушення митних правил № 3419/20900/17 від 7 серпня 2017 року.
Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що в автомобілі перетинала кордон виключно як пасажир та не подавала для митного оформлення жодних реєстраційних чи інших документів, також зазначає, що в неї відсутнє посвідчення водія і судом першої інстанції не витребувано від прикордонної служби інформації про особу, яка разом з нею 31.01.2016 перетинала державний кордон у автомобілі і судом не застосовано 6 місячний строк про накладення адміністративного стягнення.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_1 01.03.2021 подала до апеляційного суду клопотання про продовження розгляду справи без її участі.
Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 КАС України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Згідно з частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що постановою Львівської митниці ДФС від 07 серпня 2017 року у справі про порушення митних правил № 3419/20900/17 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України (далі – МК України) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень.
Із даної постанови вбачається, що 14 липня 2017 року близько 3 год. 40 хв. в зону митного контролю поста «Грушів» Львівської митниці ДФС прибув автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому у приватну поїздку з України до Республіки Польща в якості пасажира, слідувала гр. України ОСОБА_1 під час здійснення митного контролю та митного оформлення вищевказаного транспортного засобу у відповідності до інформації електронної бази ЄАІС ДМСУ «Перетин кордону транспортним засобом» встановлено, що 31 січня 2016 року гр. України ОСОБА_1 ввезла на митну територію України через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС автомобіль марки «Опель Кадет» р.н. НОМЕР_2 , VIN- НОМЕР_3 , без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті засобів, на строк, передбачений нормами ст. 95 МК України. Одночасно було встановлено відсутність ПІК «Інспектор - 2006» та ЄАІС ДМС України інформації про вивезення за межі митної території України вказаного автомобіля, станом на 14 липня 2017 року.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення по справі та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 вчинила дії, що свідчать про не доставлення нею транспортного засобу до органу призначення перевищення встановленого Митним кодексом України строку доставки транспортних засобів, що перебувають під митним контролем до органу ДФС призначення, терміном більше ніж на десять діб, чим допустила порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 МК України.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 458 МК України (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до частини 1 статті 460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
Відповідно до частини 3 статті 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 90 МК України транзит – це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Статтею 95 МК України встановлені строки транзитних перевезень, зокрема для автомобільного транспорту – 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці – 5 діб).
Положеннями частини 1 статті 192 цього Кодексу визначено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов`язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.
Підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили здійснюється згідно з Порядком виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31 травня 2012 року № 657, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 2 жовтня 2012 року за № 1669/21981.
Згідно з цим Порядком, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.
Апеляційним судом встановлено те, що в матеріалах справи відсутні дані про факт аварії чи дії обставин непереборної сили, а також письмове повідомлення позивачки з цього приводу.
Згідно інформації, яка міститься в базі даних ЄАІС ДМСУ «Перетин кордону транспортним засобом» встановлено, що 31 січня 2016 року гр. України ОСОБА_1 ввезла на митну територію України через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС автомобіль марки «Опель Кадет» р.н. НОМЕР_2 , VIN- НОМЕР_3 , без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті засобів, на строк, передбачений нормами ст. 95 МК України. Одночасно було встановлено відсутність ПІК «Інспектор - 2006» та ЄАІС ДМС України інформації про вивезення за межі митної території України вказаного автомобіля, станом на 14 липня 2017 року.
Натомість позивачка в апеляційній скарзі зазначає, що автомобіль не оформляла, їхала в цьому автомобілі в якості пасажира, за кермом перебувала невідома їй особа і судом не витребувано з прикордонної служби інформації про таку особу.
Крім того, позивачка зазначає, що не могла бути водієм транспортного засобу - легкового автомобіля марки «Опель Кадет» р.н. НОМЕР_2 , VIN- НОМЕР_3 , оскільки немає посвідчення водія на керування транспортними засобами.
Ці твердження позивачки не заслуговують на увагу та спростовуються наступним.
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 розділу IV Наказу Державної митної служби України від 17.11.2005 № 1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 листопада 2005 р. за № 1428/11708, у разі ввезення ТЗ, знятих з реєстраційного обліку у відповідних реєстраційних органах іноземних держав чи України, якщо ТЗ були зареєстровані в таких органах, або нових ТЗ на митну територію України з метою транзиту власник (уповноважена особа) пред`являють його митному органу для проведення митного огляду й подають оригінали та ксерокопії таких документів:
- ВМД, заповнену відповідно до заявленого митного режиму транзиту через митну територію України;
- що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження);
- реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом;
- паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.
Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, при ввезенні на митну територію України транспортних через засобів в режимі «транзит» пред`явлення посвідчення водія не вимагається. Тому твердження позивачки про відсутність в неї посвідчення водія спростовується вищенаведеним.
Згідно статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) інші документи (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.
Зокрема, встановлення факту ввезення вищевказаного транспортного засобу на митну територію України ОСОБА_1 відбулось за допомогою електронних баз даних «Інспектор 2006» та ЄАІС ДМС, що підтверджується відповідним витягом та є безспірним фактом.
При цьому, пропуск даного транспортного засобу відбувається після перевірки в усній формі контролюючим органом документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження), оскільки саме їх відсутність передбачає відмову у пропуску через державний кордом на територію України.
Щодо застосування 6 місячного строку про накладення адміністративного стягнення колегія суддів вважає, що за змістом частини 1 статті 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.
Аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що перелік триваючих правопорушень, визначений у статті 467 МК України, не є вичерпним.
А тому, триваючими визначаються правопорушення, які почались з якоїсь протиправної дії або бездіяльності та здійснюються в подальшому безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.
Отже, використання транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту та щодо якого існує обов`язок вивезення за межі митної території протягом 10-денного строку є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов`язку, а відтак, виявивши вказане порушення 14.07.2017 року (під час перевірки баз даних) та приймаючи 07 серпня 2017 року спірну постанову, адміністративне стягнення за порушення митних правил накладене відповідачем в межах строку, передбаченого ст. 467 МК України, а саме не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.
При цьому, станом на момент виявлення правопорушення, обов`язок позивача щодо вивезення транспортного засобу за межі території України протягом 10 діб, встановлений пунктом 1 частини 1 статті 95 МК України, виконаний не був, що також не спростовано самим позивачем.
Діяння (бездіяльність) позивача щодо невивезення транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, за межі території України, характеризуються тривалим невиконанням встановленого Митним Кодексом України обов`язку. Вчиняючи такі діяння, позивач перебував у стані безперервного порушення закону, тому відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Вказана правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №464/7796/16-а адміністративне провадження № К/9901/37188/18, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
Колегія суддів дійшла висновку, що постанова в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС Скоромного Ярослава Ігоровича в якому просить скасувати постанову про порушення митних правил № 3419/20900/17 від 07 серпня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною 3 статті 470 МК України та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень є правомірною, а тому у задоволенні позову відмовлено правомірно, судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно частини 3 статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.ст. 268, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2020 року у справі №452/2208/17 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                В.В. Гуляк

                                                                                            Р.Й. Коваль